Дата документу 25.02.2026 Справа № 335/1326/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/1326/25 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/72/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Онищенка Е.А., 
Полякова О.З.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначав, що відповідач звернувся до АТ КБ " ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 13.01.2016 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. 
З моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. 
Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 49 000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 07/20, тип -Універсальна. 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. Банком надані саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, які є належними доказами заборгованості відповідача. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. 
Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. 
Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 
1. кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії - 04/24, тип – Універсальна GOLD; 
2. кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 05/24, тип – Універсальна GOLD. 
3. кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії - 12/25, тип – Універсальна GOLD. 
4. кредитна картка номер - НОМЕР_5 , строк дії - 10/26, тип – Універсальна GOLD. 
В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. 
У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення та огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Також, в зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами закону "Про споживче кредитування" паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 11.04.2023 р., в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. 
У процесі користування рахунком 12.04.2023 р. відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_6 , строк дії - 06/27, тип – Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 “Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України”. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість відповідача становила 48 924,44 грн, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. 
Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 12.04.2023 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40,8 % . При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 7 532,95 грн. 
У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення Банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 р. - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.22 р. відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру.
Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач, отримуючи кредитні картки, фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. 
Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. 
Таким чином, у порушення п. 1.4 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 20.01.2025 року має заборгованість в сумі 51 957,16 грн., яка складається з наступного: 44 424,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 532,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 13.01.2016, яка станом на 20.01.2025 становить 51 957,16 грн, та складається з: 44 424,21 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 532,95 грн – заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. 
Рішенням Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2016 у розмірі 51 957,16 грн, що складається з: 44 424,21 грн - заборгованості за тілом кредиту, 7 532,95 грн - заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що кредитні грошові кошти, що знаходились на рахунку банківської установи, були викрадені шахраями з використанням доступу до цифрового носія банківської установи. Угоди між юридичними та фізичними особами на вказану суму (51 957,16 грн) підлягають нотаріальному посвідченню.
Про факт викрадення коштів з кредитної карти банку нею було вчасно подано заяву до органів поліції, винних осіб у викраденні коштів до теперішнього часу не виявлено. Її заява до поліції зареєстрована в момент несанкціонованого списання, про що зроблено відповідні записи і знято інформацію технічними засобами співробітниками кіберполіції. Заяву зареєстровано в ЄРДР.
Зауважує, що відповідну заяву до суду від 15.04.2025 року про зупинення провадження у цій справі до моменту визначення винних осіб у скоєнні злочину у відношенні кредитного ресурсу банку судом не розглянуто, провадження у справі не зупинено.
Вказує, що у випадку з кредитним ресурсом позивача відсутня її вина перед установою банку за викрадення кредитного ресурсу банківської установи.
При цьому, визначена судом недбалість відповідача, чи передача персональних даних третім особам нічим не доведена. Такі факти мають бути доведені у законний спосіб, і не можуть по закону мати форму припущення. 
Крім того, на думку скаржника, суд взяв на себе функцію слідчого органу і в рішенні самостійно визначив факт сприяння з її боку викраденню кредитного ресурсу з банківської установи. 
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Якушева С.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Щодо „вчасного звернення ОСОБА_1 до поліції про факт викрадення кредитних коштів” зазначає, що з боку відповідача відсутні будь-які докази, інформація чи твердження з приводу „своєчасного” повідомлення нею ПриватБанк про шахрайські дії та/або про факт втрати нею платіжного інструменту, індивідуальної облікової інформації тощо. Насправді, на час здійснення оскаржуваних транзакцій(11 квітня 2023 р.) у Банка були відсутні будь-які заяви/повідомлення з боку відповідача щодо шахрайства або втрату індивідуальної облікової інформації.
Відповідальність за здійснення 11 квітня 2023 р. банківських операцій повністю покладається на відповідача. Як слідує з обставин справи, оскаржувані перекази коштів здійснено 11 квітня 2023 р. з 16 год. 52 хвилин до 16 год. 55 хвилин (згідно скріншота з аккаунта Приват24 ОСОБА_1 по кредитній картці), а ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанка з повідомленням про факт шахрайства лише 11.04.2023 р. о 17 годині 00 хвилин (зафіксовано початок розмови), що підтверджується аудіофайлом розмови ОСОБА_1 з оператором ПриватБанка по гарячій лінії 3700 та скріншотом з банківського програмного комплексу щодо часу здійснення цього дзвінка. 
Отже, ОСОБА_1 звернулася до Банка вже після здійснення цих операцій. Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів, які заперечуються відповідачем, повністю покладається на неї.
Вважає, що судом першої інстанції вірно встановлений факт недбалості та розголошення відповідачем стороннім особам індивідуальної облікової інформації електронних платіжних засобів/платіжних карток, що надало змогу ініціювати платіжні операції на підставі доказу - Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.04.2023 року, у ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12023082040000569. Більш цього, вказаний висновок суду підтверджується аудіо файлом розмови ОСОБА_1 з оператором ПриватБанка по гарячій лінії 3700 та скріншотом з банківського програмного комплексу щодо часу здійснення цього дзвінка. На 01 хвилині 09 cекунд, 02:55 хв., 04:41 хв. цієї розмови на питання оператора Банка ОСОБА_1 підтвердила, що переходила за посиланням на „Е- допомога для отримання виплат” та за цим посиланням ввела всі дані від Приват24 та картки (номер картки, пін-код, термін дії, СВВ-код). Під час цієї розмови, працівником Банка відразу здійснено блокування аккаунта Приват24 клієнта та його карток, оформлено повідомлення про шахрайство та створені заявки чарджбек (chargeback) - це процедура повернення коштів клієнту до банку, що обслуговує отримувача переказів, але ці заявки чарджбек не були задоволені, бо всі перекази коштів здійснено з відповідними протоколами безпеки онлайн-платежів 3-D Secure (3Д Секьюр), тобто введенням всіх індивідуальних облікових даних картки (номер картки, пін-код, термін дії, СВВ-код). 
Крім цього, на час здійснення спірних транзакцій - 11.04.2023 р. - у ОСОБА_1 вже існувала перед ПриватБанком заборгованість за кредитним лімітом (тілом кредиту) в сумі 9 138,25 грн., що підтверджується банківською випискою за договором. Натомість, в апеляційній скарзі відповідач вимагає від суду апеляційної інстанції взагалі скасувати її борг перед ПриватБанком. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач не виконувала умови договору, не повертала кредитні кошти у передбачений договором строк, то з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у заявленому позивачем розмірі. Також суд виснував, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла втраті грошових коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.01.2016 року ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», оформила анкету - заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
Крім того, 12.04.2023 року у АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій вказала, що на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділів «Загальні положення», підрозділів «Кредитні карти», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати. 
В заяві визначено істотні умови кредитування, диференційовано умови для карт «Універсальна», «Універсальна Gold», Преміальних карток Platinum, World Black Edition, Visa Signature, World Elite, Infinite. Серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту - розмір кредитного ліміту не перевищує: 200 000 грн. для карт «Універсальна», 200 000 грн. для карт «Універсальна Gold», 300 000 грн. для Преміальної картки Platinum, 300 000 грн. для Преміальної картки World Black Edition, 300 000 грн. для Преміальної картки Visa Signature, 400 00 грн. для Преміальної картки World Elite, 800 00 грн. для Преміальної картки Infinite; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту - споживчі цілі, процентна ставка, відсотків річних - 42,0 % для карт Універсальна, 40,8% для карт Універсальна Gold, тип процентної ставки - фіксована, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань у вигляді сплати пені, штрафів, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% карт «Універсальна», 81,6% - для карт «Універсальна Gold».
Судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір та під час укладення договору сторонами були узгоджені усі істотні умови цього кредитного договору. 
При цьому на підтвердження факту користування відповідачкою кредитними грошовими коштами у справі наявна виписка за договором б/н за період з 31.03.2017 року по 22.01.2025 року .
Зі змісту виписки за договором б/н за період з 31.03.2017 року по 22.01.2025 року слідує, що ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою, а саме розраховувалася в магазинах, здійснювала поповнення мобільного рахунку, переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тобто активно користувалася кредитними коштами.
Згідно з наданим банком розрахунком за вказаним кредитним договором станом на 20.01.2025 року заборгованість становить 51 957,16 грн., яка складається з: 44 424,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 532,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.04.2023 року, у ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12023082040000569 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Згідно даних ЄРДР 11.04.2023 р. до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою звернулась ОСОБА_1 , про те, що 11.04.2023 приблизно о 16:40 год. пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «Є-підтримка» та ввівши пін-код своєї картки банку «Приватбанк» № НОМЕР_4 , ідентифікаційний код, з картки № НОМЕР_7 , а також з картки № НОМЕР_4 , які емітовані АТ КБ «Приватбанк» невідома особа скоїла крадіжку грошових коштів у сумі 54 430 грн. (ЄО № 6309 від 11.04.2023 р.). 
Отже, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12023082040000569 від 12.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 11.04.2023 р. пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «Є-підтримка» здійснила введення пін-коду своєї картки банку «Приватбанк» № НОМЕР_4 та ідентифікаційного коду.
На даний час досудове розслідування триває, винна особа не встановлена, не встановлено чи відбулося здійснення спірних банківських операцій з волевиявлення позивача, або внаслідок дій інших осіб. 
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідач заперечувала здійснення нею банківських операцій 11.04.2023 та зазначала, що кошти були списані внаслідок протиправних дій третіх осіб.
Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18).
Як зазначалося вище, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 12023082040000569 від 12.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 11.04.2023 року приблизно о 16:40 год., пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «Є-підтримка» та ввівши пін-код своєї картки банку «Приватбанк» № НОМЕР_4 , ідентифікаційний код, з картки № НОМЕР_7 , а також з картки № НОМЕР_4 , які емітовані АТ КБ «Приватбанк», невідома особа скоїла крадіжку грошових коштів у сумі 54 430 грн.
Отже, суд першої інстанції підставно врахував викладені відповідачем обставини, за яких ОСОБА_1 розголосила третій особі (пройшовши за посиланням в Телеграм-каналі «Є-підтримка») та сама повідомила цій особі шляхом введення пін-коду своєї картки АТ КБ «Приватбанк» та ідентифікаційного коду інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з її платіжної картки.
Таким чином, своїми діями відповідач посприяла незаконному використанню пін-коду та іншої інформації, яка надала змогу третій особі ініціювати платіжні операції по зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що укладений між сторонами договір підлягав нотаріальному посвідченню, спростовані під час апеляційного розгляду. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. В даному випадку законом не встановлено такої вимоги, також, доказів домовленості сторін про нотаріальне посвідчення договору відповідачем не надано.
Стосовно посилань ОСОБА_1 у скарзі на те, що нею було вчасно подано заяву до органів поліції про факт викрадення коштів з кредитної карти банку, що її заяву зареєстровано в ЄРДР, зроблено відповідні записи і знято інформацію технічними засобами співробітниками кіберполіції, винних осіб у викраденні коштів до теперішнього часу не виявлено, відсутня її вина перед установою банку за викрадення кредитного ресурсу банківської установи, що визначена судом недбалість відповідача, чи передача персональних даних третім особам нічим не доведена, що такі факти мають бути доведені у законний спосіб і не можуть мати форму припущення, що суд взяв на себе функцію слідчого органу і в рішенні самостійно визначив факт сприяння з її боку викраденню кредитного ресурсу з банківської установи, колегія суддів зазначає наступне.
Наявність кримінального провадження, порушеного за заявою відповідача, не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними. 
Окрім того, наявність кримінального провадження та визнання відповідача потерпілою особою захищають її порушені права, бо відповідач зможе стягнути завдану шкоду в порядку цивільного позову з отримувачів коштів, які, на її думку, отримали належні їй кошти безпідставно.
У суду першої інстанції були відсутні підстави для перекладення відповідальності за вчинення спірних операцій на Банк, оскільки відповідач сама розголосила третій особі інформацію, яка надала змогу ініціювати платіжні операції по зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.
Доводи скарги, що судом не було розглянуто заяву скаржника від 15.04.2025 року про зупинення провадження у цій справі, спростовані під час апеляційного перегляду справи. 
Так, ухвалою суду першої інстанції від 15 квітня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі. Суд свої висновки мотивував тим, що кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, тобто на розгляді в суді не перебуває. Таким чином, підстава для зупинення провадження у даній справі, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відсутня, адже наявність кримінального провадження на стадії досудового слідства не є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі.
За своїм змістом інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова 

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков