ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року	Львів	Справа № 500/6921/24 пров. № А/857/17189/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (суддя–Чепенюк О.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення – 09 січня 2025 року),
в адміністративній справі №500/6921/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2024 року позивач звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №191950025991 від 28.06.2024 про відмову у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки від 15.10.1981 серії НОМЕР_1 , в тому числі з 14.01.1981 по 01.02.1982 згідно довідки від 14.05.2024 за № 18, з 09.03.1982 по 01.09.1982 згідно довідки від 16.05.2024 за № 53, з 10.11.1982 по 23.06.1986 згідно довідки від 20.05.2024 за № 06/244, періоду догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягнення нею 3-х річного віку; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до трудової книжки від 15.10.1981 серії НОМЕР_1 , в тому числі з 14.01.1981 по 01.02.1982 згідно довідки від 14.05.2024 за № 18, з 09.03.1982 по 01.09.1982 згідно довідки від 16.05.2024 за № 53, з 10.11.1982 по 23.06.1986 згідно довідки від 20.05.2024 за № 06/244, періоду догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягнення нею 3-х річного віку та призначити пенсію за віком з 21.06.2024. 
Відповідач не визнав позовних вимог. В суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №191950025991 від 28.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу таку трудову діяльність: з 14.01.1981 по 01.02.1982 робітницею в Об`єднанні виробничих підприємств Тернопільського РайСТ, з 09.03.1982 по 01.09.1982 піонервожатою в Оліївській середній школі, з 10.11.1982 по 23.06.1986 ученицею та робітницею в Тернопільському бавовняному комбінаті, а також період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 24.06.1986 по 26.11.1987, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.06.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.05.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при винесенні рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком та наданих до неї документів відповідач прийняв рішення №191950025991 від 28.06.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт відповідач просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21.06.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у в Тернопільській област із заявою про призначення пенсії за віком. 
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення №191950025991 від 28.06.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV). 
Підставою для відмови було те, що страховий стаж складає 25 років 10 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з записами трудової книжки (на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним, зазначено неповну дату народження, відсутні число, місяць), у тому числі з 14.10.1981 по 01.02.1982 згідно довідки від 14.05.2024 №18, з 09.03.1982 по 01.09.1982 згідно довідки від 16.05.2024 №53, з 10.11.1982 по 23.06.1986 згідно довідки від 20.05.2024 №06/244 (у свідоцтві про шлюб по батькові не відповідає паспортним даним), період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 (у свідоцтві про народження по батькові матері-заявниці не відповідає паспортним даним) (а.с. 7, 62). 
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.06.2024 №1900-0214-8/31980 (а.с.6). 
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні спірної пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Судом вірно враховано, що підстави призначення пенсії особам за віком врегульовані статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Згідно частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.
Частиною 3 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Також відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом вірно враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи наведені вище норми, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пунктів 2.2, 2.4 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також судом вірно враховано, що до прийняття наведеної вище Інструкції від 29.07.1993 № 58 порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162.
Пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 було також передбачено, що заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18).
Як уже зазначалося вище, за результатами розгляду заяви позивача від 21.06.2024 та наданих до неї документів відповідачем прийнято оскаржуване рішення №191950025991 від 28.06.2024, яким заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Врахований страховий стаж складає 25 років 10 місяців 25 днів.
Зі змісту рішення №191950025991 від 28.06.2024 та доводів апелянта видно, що до страхового стажу позивача не враховано періоди її роботи, згідно із записами трудової книжки, оскільки (на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним, зазначено неповну дату народження, відсутні число, місяць), у тому числі з 14.10.1981 по 01.02.1982 згідно довідки від 14.05.2024 №18, з 09.03.1982 по 01.09.1982 згідно довідки від 16.05.2024 №53, з 10.11.1982 по 23.06.1986 згідно довідки від 20.05.2024 №06/244 (у свідоцтві про шлюб по батькові не відповідає паспортним даним).
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що для підтвердження страхового стажу позивач надала трудову книжку серії НОМЕР_1 , яка містить такі записи: Об`єднання виробничих підприємств Тернопільського РайСТ, запис №1, 14.10.1981, прийнята робочою цеху мін. води, наказ №133 від 14.10.1981; запис №2, 01.02.1982, звільнена за власним бажанням, наказ №12 від 01.02.1982; записи №1-№2 додатково підтверджуються довідкою №18 від 14.05.2024 (а.с.16, 43). Оліївська середня школа, запис №3, 09.03.1982, прийнята на посаду старшої піонервожатої, наказ №79-к від 09.03.1982; запис №4, 01.09.1982, звільнена з роботи, наказ №302-к від 01.09.1982; записи №3-№4 додатково підтверджуються довідкою №53 від 16.05.2024 (а.с.15, 42). Тернопільський бавовняний комбінат, запис №5, 10.11.1982, прийнята на роботу ученицею фарбувальниці, запис №725 від 02.11.1982; запис №8, 23.06.1986, звільнена з роботи по догляду за дитиною, запис №440 від 23.06.1986; записи №5-№8 додатково підтверджуються довідкою №06/244 від 20.05.2024 (а.с.14, 41).
Кожен з записів про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи з проставленням відтиску печатки підприємств, вказані накази, на підставі яких внесено відповідні записи (а.с.12, 47-48).
З матеріалів справи видно, що титульна сторінка трудової книжки серії НОМЕР_1 заповнена російською мовою. Первинно у ній були наведені такі відомості про власника трудової книжки: « ОСОБА_2 » (російською мовою), дата народження: 1964, дата заповнення трудової книжки: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, закреслене прізвище « ОСОБА_2 » та написане « ОСОБА_3 » (а.с.48).
Cудом вірно зазначено, що таке виправлення, як закреслене прізвище, ім`я по батькові російською мовою і зазначивши такі українською мовою « ОСОБА_1 » та дописавши повну дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 не спростовує належність позивачу трудової книжки та достовірність інших відомостей.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що вищевказані недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливала на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки.
Також, вірно зазначено та взято до уваги судом також те, що в трудовій книжці позивача, в графі дата народження вказано «1964», що відповідає року народження ОСОБА_1 . Також наявний підпис особи, уповноваженої на видачі трудових книжок та відбиток печатки підприємства, уповноваженою особою якого було заповнено трудову книжку. Як слідує з паспортних даних датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9). Дата народження ОСОБА_1 на титульній сторінці її трудової книжки зазначена неповністю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий недолік як неповна дата народження у трудовій книжці особи не може бути перешкодою у зарахуванні періодів трудової діяльності, вказаних у цій трудовій книжці. Основною умовою для зарахування трудового стажу до 01.01.2004 є належне підтвердження трудових правовідносин записами трудової книжки або іншими документами, визначеними у Порядку №637.
Враховуючи вищенаведене, до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню такі періоди роботи: з 14.01.1981 по 01.02.1982 робочою в Об`єднанні виробничих підприємств Тернопільського РайСТ, з 09.03.1982 по 01.09.1982 піонервожатою в Оліївській середній школі, з 10.11.1982 по 23.06.1986 фарбувальницею, сушильницею в Тернопільському бавовняному комбінаті.
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - позивач не оскаржує. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві – залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року в адміністративній справі №500/6921/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. М. Шевчук