Справа № 541/4236/25
Номер провадження 2/541/214/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

01 квітня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Городівського О.А., 
секретаря судового засідання - Непокупної Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
31 жовтня 2025 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 21 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73869875, а 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до реєстру боржників № 4 до договору факторингу від 27 березня 2025 року № 27/03/25, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 листопада 2024 року № 73869875 в сумі 23870,00 грн., з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 6720,00 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою/кредитом; 2100,00 грн - комісія за надання позики/кредиту. Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач не виконала свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість в сумі 23870,00 грн., для стягнення якої прийнято рішення звернутися до суду.
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін.
09 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач просила відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. По-перше, в позовній заяві позивача, останній окрім 14000,00 грн., заявляє вимогу про стягнення суми простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 6720,00 гривень. Відповідно до пп. 2.2.2. Договору, строк кредитування/строк Договору, становить 30 днів. Період на який надається кредит за договором з 21.11.2024 року по 20.12.2024 року, який може бути продовжено за умовами, передбаченими п. 7.1. договору. Матеріали справи не містять доказів того, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Відповідачем було реалізовано право пролонгування договору та строку надання кредиту, а саме укладання додаткової угоди до кредитного договору № 73869875 від 21.11.2024 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів того, що кредитодавцем після строку кредитування здійснювалося нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України матеріали справи не містять. Отже нараховані відсотки в сумі 6720,00 грн., з 21.12.2024 року по 01.10.2025 року, які нараховані за межами строку кредитування є неправомірними. По-друге, в позовній заяві позивача, останній окрім основної суми боргу, заявлено вимогу про стягнення суми боргу за комісією в розмірі 2100,00 грн., за кредитним договором № 73869875 від 21.11.2024 року. Проте, з вимогою про виплату даної комісії визначеної позивачем, відповідач не погоджується, оскільки аналіз змісту вказаного договору, щодо порядку нарахування комісії свідчить про те, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які фінансовою компанією встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, підстав для нарахування та стягнення комісії за таким договором немає. По-третє, в позовній заяві обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на розрахунок заборгованості по кредитного договору № 73869875 від 21.11.2024 року. Проте, в позовній заяві позивача та долучених до неї додатків немає конкретного часу, із якого виникла у відповідача по справі заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Також в позовній заяві не вказаний конкретний строк повернення кредиту згідно умов кредитного договору № 73869875 від 21.11.2024 року. Крім того, сума заборгованості відповідача не відображає період, за який нараховані проценти, строк надання кредиту, порядок розрахунку та нарахування відсотків відповідно до умов кредитного договору № 73869875 від 21.11.2024 року.
Крім того відповідачем заявлена вимога про стягнення з позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн (а.с. 72-79).
12 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач виклав заперечення проти доводів відповідача, висловлених останнім у відзиві на позовну заяву, а також (а.с. 85-102).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 3 на звороті).
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, у поданій до суду заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 106-108).
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 21 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73869875, за умовами якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту; сума кредиту - 14000,00 грн (чотирнадцять тисяч гривень нуль копійок), строк кредитування/строк договору - 30 днів, процентна ставка/день - 0,250% (фіксована), комісія за надання кредиту - 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2100,00 грн), дата надання кредиту - 21.11.2024, дата повернення кредиту (останній день) - 20.12.2024, денна процентна ставка/день - 0,750%, проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) - 4,00% на день, пеня - 4,00% на день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1186,17%, орієнтовна загальна вартість кредиту - 17150,00 грн (а.с. 6-12).
Укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 14000,00 грн підтверджується договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що становить додаток № 1 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875, паспортом споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту), які підписані відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також випискою та звітом по транзакціях з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в Акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 6-15, 118-122).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2024 року № 73869875 станом на 23 квітня 2025 року розмір заборгованості становить 23870,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 6720,00 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою/кредитом; 2100,00 грн - комісія за надання позики/кредиту (а.с. 25-27).
27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с. 16-20). 
23 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, відповідно до якого сторони узгодили, що загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 4 від 23 квітня 2025 року становить 58 486 494,64 грн (п`ятдесят вісім мільйонів чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 64 копійки). В якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 4 від «23» квітня 2025 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить 17,25 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 3 586 471,84 грн (три мільйони п`ятсот вісімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна гривня 84 копійки) (а.с. 21).
Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників № 4 від 23 квітня 2025 року за договором факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 4 від 23 квітня 2025 року кількістю 5193, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 22).
З платіжної інструкції від 29 квітня 2025 року № 6 вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на користь ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» грошові кошти у розмірі 3586471,84 гривні як плату за відступлення права вимоги згідно ДУ № 2 від 23.04.2025 р. до Договору факторингу № 27/03/25, від 27 березня 2025 року (а.с. 23).
Відповідно до реєстру боржників № 4 до договору факторингу від 27 березня 2025 року № 27/03/25, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 листопада 2024 року № 73869875 в сумі 23870,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 6720,00 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою/кредитом; 2100,00 грн - комісія за надання позики/кредиту (а.с. 24).
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, судом встановлено, що 21 листопада 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73869875 і відповідач отримала кредит в розмірі 14000,00 гривень.
Однак, відповідач умови договору порушила, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 23870,00 грн., з яких: 14000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 6720,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом; 2100,00 грн. - комісія за надання кредиту.
Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2024 року № 73869875, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасила.
Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів та узгодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 2100,00 гривень суд зазначає наступне.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Виходячи з аналізу вимог ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Відповідно до п.п. 1.12., 2.2.4. кредитного договору від 21 листопада 2024 року № 73869875, комісія за надання кредиту - грошові кошти, які згідно умов договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за надання та користування кредитом в якості однієї зі складових загальних витрат за споживчим кредитом. Комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2100,00 грн.).
Згідно з п. 6.2. кредитного договору від 21 листопада 2024 року № 73869875, за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником в останній день користування кредитом відповідно до п. 2.2. договору. Розмір комісії, яка нараховується за надання кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2. договору, розмір комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту. комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої заявки та укладення договору. Послуга для позичальника полягає в аналізі заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту.
Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії за надання кредиту не суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом у розмірі 6720,00 гривень суд зазначає наступне.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). 
Виходячи з вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 дійшла висновку про те, що домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтями 1048, 1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до п. 2.2.3. кредитного договору від 21 листопада 2024 року № 73869875, процентна ставка становить 0,250% на день та є фіксованою.
Пунктами 1.31., 2.2.2. договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875 встановлено, що строк кредитування/строк договору - погоджений сторонами період часу, на який кредитодавець надає кредит позичальнику відповідно до умов договору. Строк кредитування/строк договору становить 30 днів.
Згідно з п. 7.1. кредитного договору від 21 листопада 2024 року № 73869875, позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку кредитування обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. 
Пунктами 1.26., 2.2. договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875 встановлено, що проценти за понадстрокове користування кредитом - грошові кошти, що нараховуються на залишок суми кредиту у передбачених договором випадках за невиконання позичальником умов договору. Розмір процентів за понадстрокове користування кредитом становить 4,00% на день.
Аналогічні положення передбачені паспортом споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) (а.с. 14-15).
Відповідно до п. 10.5.1. кредитного договору від 21 листопада 2024 року № 73869875, якщо сума кредиту, що надається позичальнику за договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, користування кредитом понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) в розмірі, визначеному п. 2.2. договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах 3 та 4 статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19).
ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як юридичні особи, діяльність яких пов`язана з наданням фінансових послуг - є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача.
Як встановлено судом, за умовами договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875, кредитодавець чи його правонаступник, відповідно до статті 1048 ЦК України, мають право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20 грудня 2024 року включно, а після закінчення строку кредитування, у кредитодавця чи його правонаступника відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та, у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання, вони мають право на стягнення грошових коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Водночас, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
З огляду на зазначене, сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом у розмірі 6720,00 гривень не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875 станом 23 квітня 2025 року на у розмірі 17150 гривень 00 копійок, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 2100,00 грн - комісія за надання кредиту.
Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат.
Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн. 
Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 07 жовтня 2025 року № 138322 на суму 3028,00 грн. (а.с. 5).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (71,85%) - у розмірі 2175 грн 62 коп.
Відповідачем у відзиві заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. На підтвердження вказаних витрат, відповідачем суду надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ № 000214 від 01 березня 2019 року, договір про надання правничої допомоги від 20 грудня 2025 року № 98, ордер на надання правничої допомоги серії ВВ № 1054823 від 23 грудня 2025 року, платіжні інструкції кредитового переказу коштів від 25 грудня 2025 року № @2PL.2.463574109 та від 01 січня 2026 року № @2PL.2.472870091, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лазорко Романом Йосифовичем від 08 січня 2026 року (а.с. 74-78).
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що судові витрати на професійну правничу допомогу заявлені відповідачем є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований. Розмір судових витрат відповідача на вартість правничої допомоги, є недоведеною належним чином, і з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Отже, на підставі вище викладеного стороною відповідача не надано належного обґрунтування щодо саме такої вартості послуг на правничу допомогу. Також, на думку позивача, вартість правової допомоги є значно завищено та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості.
Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України, якою визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не містять великої кількості документів для підготовки відзиву, дана справа є нескладною, враховуючи конкретні обставини справи, часткове задоволення позовних вимог, суть наданих послуг, суд вважає, що визначені відповідачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, тому дійшов висновку про стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (28,15%), у розмірі 1126 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (рахунок ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 21 листопада 2024 року № 73869875 станом 23 квітня 2025 року на у розмірі 17150 (сімнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1050,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 2100,00 грн - комісія за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (рахунок ІВАN № НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк») судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2175 (дві тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 62 копійки.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1126 (одна тисяча сто двадцять шість) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження: вулиця Лісова, будинок 2, місто Бровари, Броварський район, Київська область, 07400.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя	  	О.  А.  Городівський