Головуючий суддя в суді І інстанції
ОСОБА_1 

Єдиний унікальний № 374/423/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 (відеоконференція),
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 (відеоконференція),
потерпілого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ржищів Київської області кримінальне провадження № 12025116430000071 від 30.08.2025 по обвинуваченню: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Ржищів Кагарлицького району Київської області, українця, громадянина України, освіта вища, неодружений, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2025 року близько 07 год. 10 хв у ОСОБА_4 , який перебував у будинку за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , під час конфлікту із братом ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел заподіяти тілесні ушкодження останньому. З цією метою ОСОБА_6 раптово накинувся на ОСОБА_7 , який перебував на ліжку у своїй кімнаті в положенні лежачи на лівому боці, а голова знаходилася у подушці та насильно утримував його всією вагою свого тіла, стоячи над ним. Після чого, цього ж дня, близько 07 год. 20 хв., ОСОБА_6 реалізовуючи свій протиправний намір, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , утримуючи його на ліжку всією вагою свого тіла, наніс один удар ножем, який тримав у правій руці в область шиї справа. Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження. У ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, а саме: рана колото-різаного характеру в ділянці шиї справа. Наявна у потерпілого рана відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, міру покарання просив призначити обвинуваченому на розсуд суду. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав у повному обсязі та суду показав, що повністю визнає обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаювався, та просив суд суворо його не карати. Прокурор підтримала обвинувачення в повному обсязі за ч. 2 ст. 125 КК України, вважаючи згідно поданих доказів винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведеною. У судовому засіданні під час судових дебатів прокурор просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання. 
Захисник ОСОБА_5 просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання достатнє для його виправлення, проти застосування стосовно обвинуваченого примусових заходів медичного характеру не заперечувала.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального проступку підтверджується матеріалами кримінального провадження. Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювались обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд приймає до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: - паспорт серії НОМЕР_1 , з якого встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- вимогу № 120463-2025 від 14 жовтня 2025 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий; 
- довідку поліклініки "Кагарлицька багатопрофільна лікарня" № 370 від 15 жовтня 2025 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 перебуває під медичним наглядом у лікаря психіатра КНП КМР "Кагарлицька багатопрофільна лікарня" з 2002 року, діагноз F20.0;
- довідку поліклініки "Кагарлицька багатопрофільна лікарня" № 327 від 14 вересня 2025 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався, в наркологічному кабінеті КНП КМР "Кагарлицька багатопрофільна лікарня" не спостерігався; 
- довідку до акта огляду МСЕК серії АВ № 0519146, з якої встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи з 01.02.2017, причина інвалідності - загальне захворювання; - характеристику виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 14 жовтня 2025 року, згідно якої інформація стосовно ОСОБА_4 відсутня; 
- висновок судово-психіатричного експерта № 293 від 29.10.2025, з якого встановлено, що ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на шизофренію, параноїдну, стан неповної ремісії (за МКХ10 F20.04) та не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 страждає на шизофренію, параноїдну, стан неповної ремісії (за МКХ10 F20.04) та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. 
Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. ст. 66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки, мотиви та поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення), особу обвинуваченого, формально позитивну характеристику за місцем проживання; відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції частини інкримінованої статті, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Разом з тим згідно з п. 9 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання: чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 КК України визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
При цьому, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 293 від 29.10.2025, ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на шизофренію, параноїдну, стан неповної ремісії (за МКХ10 F20.04) та не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 страждає на шизофренію, параноїдну, стан неповної ремісії (за МКХ10 F20.04) та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. 
На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричного експерта № 293 КНП КОР «ОПНМО» від 29.10.2025, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру, як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
Метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 КПК України у разі визнання особи винуватою у вироку може бути зазначено рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування.
Згідно положень абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 визнано правильною практику тих судів, які визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ст. 65-67, 125 КК України, ст. 100, 124, 368, 370-374, 381-382, 394, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. ст. 20, 93, 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у закладі охорони здоров`я за місцем проживання.

Речові докази по справі: 
- оптичні диски формату DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом з назвою "00057" розміром 747648 Кб з відеозаписом слідчої дії - проведення огляду місця події від 30.08.2025, оптичні диски формату DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом з назвою "DSCN5203" розміром 370560 Кб з відеозаписом слідчої дії - проведення слідчого експерименту 14.10.2025, медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 3561, - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- складний металевий ніж, марки "GROSSMAN", загальною довжиною 22,5 см, довжина металевої рукоятки - 12,5 см, довжина леза - 10 см, зі слідами РБК на лезі, - знищити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року, а саме на: складний металевий ніж, марки "GROSSMAN", загальною довжиною 22,5 см, довжина металевої рукоятки - 12,5 см, довжина леза - 10 см, зі слідами РБК на лезі.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1