ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 лютого 2026 року	Справа №160/35221/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 14.10.2025 №045750034596 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудовий стаж згідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: періоди роботи з 21.01.1995 по 21.02.1996 та з 01.06.1996 по 22.12.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2025 про призначення пенсії за віком з врахуванням висновків суду в цій справі. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона 07.01.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV). Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 14.10.2025 №045750034596 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту спірного рішення вбачається, що до страхового стажу позивач не зараховано періоди роботи: з 21.01.1995 до 21.02.1996, оскільки у трудовій книжці виправлення у даті прийняття на роботу не завірені належним чином; з 01.06.1996 до 22.12.1999, оскільки у записі трудової книжки №8, як заголовок, відсутнє повне найменування підприємства, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Позивач звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. За викладених обставин, позивач вважає спірне рішення відповідача протиправним, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 17.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
25.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУ ПФУ у Львівській області проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивач 07.10.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV. Вік заявниці на момент звернення становив 61 рік 06 місяців 14 днів. Страховий стаж – 20 років 01 місяць. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховано: період роботи з 21.01.1995 до 21.02.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки у трудовій книжці виправлення у даті прийняття на роботу не завірені належним чином; період роботи з 01.06.1996 до 22.12.1999, оскільки у записі трудової книжки №8, як заголовок, відсутнє повне найменування підприємства, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок для працівників. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи, видані на підстав первинних документів.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії за віком та додані до неї матеріали розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській від 14.10.2025 №045750034596 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. У рішенні вказано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону №1058-IV, становить 60 років. Вік заявника – 61 рік 06 місяців 14 днів. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-IV, становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 20 років 01 місяць. За результатами доданих до заяви про призначення пенсії за віком документів до страхового стажу не зараховано: період роботи з 21.01.1995 до 21.02.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки у трудовій книжці виправлення у даті прийняття на роботу не завірені належним чином; період роботи з 01.06.1996 до 22.12.1999, оскільки у записі трудової книжки №8, як заголовок, відсутнє повне найменування підприємства, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок для працівників. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи, видані на підстав первинних документів.
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача у призначення їй пенсії за віком, звернулась до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
На підставі частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 21.04.1986 містяться наступні записи:
№8: 21.01.1995 – прийнята секретарем-референтом;
№9: 21.02.1996 – звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;
№10: 01.06.1996 – прийнята на посаду економіста-маркетолога;
№11: 22.12.1999 – звільнена за п 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
На підставі пункту 2.2. Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Щодо посилань відповідача про те, що записи про роботу позивача за періоди з 21.01.1995 до 21.02.1996, з 01.06.1996 до 22.12.1999 не відповідають вимогам Інструкції №58 (у трудовій книжці виправлення у даті прийняття на роботу не завірені належним чином; у записі трудової книжки №8, як заголовок, відсутнє повне найменування підприємства), суд зазначає, що вказані неточності у трудовій книжці не можуть бути підставою для обмеження права позивача на соціальний захист. Такі недоліки мають технічний характер і не спростовують факту роботи позивача у відповідні періоди.
Крім того, у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 21.04.1986 наявні посилання на відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи, а самі записи внесені уповноваженими особами підприємств, установ та організацій, завірені їхніми підписами та скріплені відповідними печатками. Позивач не може нести відповідальність за можливі помилки чи недоліки в оформленні документації, допущені роботодавцем.
Здійснивши аналіз інформації, зазначеної у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 21.04.1986 та з урахуванням того, що недоліки в оформленні документі не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 21.01.1995 до 21.02.1996, з 01.06.1996 до 22.12.1999.
На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Отже, рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 14.10.2025 №045750034596 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії була досліджена відповідачем поверхнево, неповно та не всебічно, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1817,00 грн, що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №15 від 09.12.2025.
Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79000; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13814885) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.10.2025 №045750034596 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.01.1995 до 21.02.1996, з 01.06.1996 до 22.12.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у розмірі 1817 (одна тисяча вісімсот сімнадцять) гривень 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар