КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року місто Київ № 320/54037/25

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Білоус А.Ю. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998, з 21.12.2001 по 26.04.2004 згідно з трудовою книжкою серії № НОМЕР_1 від 01.11.1991;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998, з 21.12.2001 по 26.04.2004 згідно з трудовою книжкою серії № НОМЕР_1 від 01.11.1991 до страхового стажу ОСОБА_1 та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 та провести відповідні виплати, починаючи з 10.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при розрахунку його страхового стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно не було враховано наступні періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.11.1991: з 01.11.1991 по 31.05.1992 з мотивів відсутності назви підприємства та про вчинення запису про звільнення іншим чорнилом; з 03.03.1997 по 15.07.1998 у зв`язку з відсутністю назви підприємства, до якого прийнято працівника, та відсутністю відомостей у реєстрі застрахованих осіб щодо нарахування заробітної плати (у період з 01.01.1998 по 15.07.1998); з 21.12.2001 по 26.04.2004 через відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.
Позивач вказує, що 08.09.2025 та 09.09.2025 він звертався до відповідача із відповідними заявами (претензіями) щодо зарахування зазначених періодів до страхового стажу, проте листом від 08.10.2025 № 46412-47552/К-02/8-2600/25 та розпорядженням від 09.07.2025 № 262940022685 йому було відмовлено.
Позивач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Недоліки її заповнення, допущені роботодавцем (відсутність назви підприємства, використання інших чорнил тощо), не можуть бути підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення, оскільки працівник не несе відповідальності за правильність ведення обліку та зберігання трудових книжок роботодавцем. Відсутність відомостей у системі персоніфікованого обліку про сплату внесків не є провиною працівника. Позивач не повинен нести негативних наслідків через неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати внесків або звітування. Відповідач не врахував, що визначальним є фактичне підтвердження трудової діяльності, а не суворе дотримання усіх формальних вимог до оформлення записів, які не залежать від волі самого Позивача.
Відтак, позивач вважає вимоги відповідача щодо надання додаткових первинних документів для підтвердження записів №№ 1, 2, 11, 12, 20, 21 трудової книжки безпідставними та такими, що обмежують його право на належний соціальний захист.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У відповідь на звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 08.10.2025 № 46412-47552/К-02/8-2600/25 повідомило, що пенсію позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 32 роки 3 місяці 10 днів. До страхового стажу не враховані наступні періоди: з 01.11.1991 по 31.05.1992 - відсутня назва підприємства та наказ на звільнення дописаний іншими чорнилами, відповідний період може бути врахований за умови надання підтверджуючої довідки та звернення із заявою встановленого зразку про перерахунок пенсії; з 03.03.1997 по 15.07.1998 оскільки відсутня назва підприємства, до якого позивача було прийнято, відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо нарахування позивачу заробітної плати починаючи з 01.01.1998 по 15.07.1998; з 21.12.2001 по 26.04.2004 - відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо нарахування позивачу заробітної плати та сплачені страхові внески за цей період. Вказано, що матеріали пенсійної справи перевірені, розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству.
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо не зарахування вказаних періодів його трудової діяльності до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Відповідно до статті 24 Закону №1788-ХІІ страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу. Для кожного пенсіонера визначається коефіцієнт страхового стажу (в залежності від кількості відпрацьованих місяців) та індивідуальний коефіцієнт заробітку, від якого залежить середньомісячний заробіток для обчислення пенсії. Величина зазначених коефіцієнтів впливає на розмір пенсійної виплати. Заробітна плата для обчислення пенсії визначається як добуток середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати. Період, за який враховується заробітна плата не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності необхідного страхового стажу.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 32 роки 3 місяці 10 днів
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що спірним у даному випадку є те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності: з 01.11.1991 по 31.05.1992 з мотивів відсутності назви підприємства та вчинення запису про звільнення іншим чорнилом; з 03.03.1997 по 15.07.1998 у зв`язку з відсутністю назви підприємства, до якого прийнято працівника, та відсутністю відомостей у реєстрі застрахованих осіб щодо нарахування заробітної плати (у період з 01.01.1998 по 15.07.1998); з 21.12.2001 по 26.04.2004 через відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.
Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.11.1991 позивач працював у період:
з 01.11.1991 по 31.05.1992 директором Малого підприємства “Приз”;
з 03.03.1997 по 15.07.1998 фінансовим директором приватного підприємства “АБ-Плюс”;
з 21.12.2001 по 26.04.2004 директором приватного підприємства “ЮКОН-Д”.
Інші періоди та їх зарахування не є спірними в цій справі.
Надаючи оцінку наведеним підставам відмови у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 в справі № 580/4012/19 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком (також, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд зазначає, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 01.11.1991 є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом уповноваженою особи та печаткою, не містять виправлень, а відтак відповідачем протиправно не зараховано спірний період роботи позивача через дефектність цієї трудової книжки. Суд зазначає, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про період роботи на підприємстві на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, та звернутися до центру зайнятості з відповідним запитом.
При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення відповідних запитів для підтвердження спірного періоду.
Відтак, відмовляючи в зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу з підстав виявлення недоліків заповнення трудової книжки, відповідач діяв протиправно.
Щодо не зарахування спірних періодів з підстав відсутності у реєстрі застрахованих осіб інформації про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Верховний Суд у постановах від 11.10.2023 у справі № №340/1454/21 та від 23.03.2022 у справі №535/1031/16-а зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Також Верховний Суд зазначив, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.01.1998 по 15.07.1998 та з 21.12.2001 по 26.04.2004 не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам (відсутність інформації) не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з цих підстав.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20 та від 30.12.2021 у справі №348/1249/17.
Зважаючи на викладене в сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998 та з 21.12.2001 по 26.04.2004.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування позивачу до страхового стажу період його роботи з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998 та з 21.12.2001 по 26.04.2004, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов задоволено повністю на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (заявлено дві вимоги немайнового характеру, які є пов`язаними між собою) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998 та з 21.12.2001 по 26.04.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу з 01.11.1991 по 31.05.1992, з 03.03.1997 по 15.07.1998 та з 21.12.2001 по 26.04.2004.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 10.06.2025 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Відомості про сторони та інших учасників справи: 
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.