ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2820/26 Справа № 205/3813/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д., Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №205/3813/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-АгроЮС» про стягнення безпідставно збережених коштів і витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-АгроЮС» на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року,ухвалене у складі судді Федотової В.М., -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа №205/3813/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпро-АгроЮС» про стягнення безпідставно збережених коштів і витребування майна з чужого незаконного володіння.
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпро-АгроЮС» про стягнення безпідставно збережених коштів та витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено у повному обсязі, судові витрати по справі, понесені позивачем, покладено на позивача.
11 листопада 2025 року представник відповідача керівник ТОВ «Дніпро-Агро ЮС» Довженко В.В. через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована судом 13 листопада 2025 року, у якій просив суд поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення по вказаній справі, яким стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 грн.
В обґрунтування заяви зазначив, що під час вирішення спору по суті у резолютивній частині рішення судом не було вирішено питання про розподіл інших судових витрат, а саме витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.
Зазначав, що представником відповідача, згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, під час розгляду справи було зроблено заяву про подання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом установленого законом строку після ухвалення рішення суду по суті спору.
Однак, у зв`язку із відсутністю на момент ухвалення рішення повного пакету документів, що підтверджують остаточний розмір витрат, питання про їх розподіл, яке було належним чином заявлене стороною відповідача, залишилося невирішеним по суті.
Вказував, що з огляду на необхідність остаточного формування пакета документів для підтвердження витрат після ухвалення рішення, та з метою дотримання всіх процесуальних вимог, представник відповідача просив суд поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки пропуск такого строку зумовлений об`єктивними та поважними причинами, не залежними від волі сторони, а саме необхідністю належного документального оформлення та підтвердження понесених витрат у відповідності до вимог ЦПК України.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніправід 27 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача керівника ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженка В.В. про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовлено. Заяву представника відповідача керівника ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженка В.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №205/3813/24 - залишено без розгляду.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник відповідача керівник ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженко В.В.подав апеляційну скаргу, в якій вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення майнових прав відповідача. 
В обґрунтування скарги зазначає, що під час судового розгляду справи по суті, до закінчення судових дебатів, представник відповідача зробив відповідну заяву про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом встановленого законом строку після ухвалення рішення суду. Цей факт зафіксовано судом безпосередньо у тексті рішення від 01 жовтня 2025 року.
11 листопада 2025 року представник відповідача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника ТОВ «Дніпро-Агро ЮС» про поновлення строку відмовлено, а заяву про ухвалення додаткового рішення - залишено без розгляду. 
Вказує, що відмовляючи у поновленні процесуального строку, суд першої інстанції виходив з того, що п`ятиденний строк, встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України, обчислюється з дня проголошення рішення, тобто з 01 жовтня 2025 року, і не пов`язаний з датою отримання повного тексту рішення. Крім того, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем причини пропуску строку, зокрема необхідність оформлення документів, не є поважними, оскільки доказів неможливості подання документів у строк суду не надано, а відповідач мав об`єктивну можливість звернутися до суду вчасно, у строк до 07 жовтня 2025 року. 
Вважає, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання про поновлення строку формально, не дослідивши сукупність виняткових обставин, що об`єктивно унеможливили своєчасне подання заяви. Затримка у поданні заяви до 11 листопада 2025 року була зумовлена не недбалістю відповідача, а збігом непереборних обставин, що виникли одночасно у керівництва та представника Товариства.
Вказує, що у зв`язку з постійною загрозою життю та здоров`ю через систематичні ракетні обстріли міста Дніпра, керівник ТОВ «Дніпро-Агро ЮС», який є єдиною особою, уповноваженою на підписання фінансових та розпорядчих документів, був змушений разом із родиною тимчасово переїхати до більш безпечного регіону на заході України. Його фізична відсутність за місцезнаходженням підприємства у м.Дніпрі унеможливила підписання паперової заяви та її подання через канцелярію суду. Також представник відповідача (адвокат), яка здійснювала супровід справи, саме в період перебігу процесуального строку була змушена терміново виїхати за межі міста Дніпра через складні сімейні обставини, що вимагали її невідкладної присутності в іншому регіоні. Це призвело до тимчасової неможливості виконання нею професійних обов`язків, зокрема підготовки та подання процесуальних документів.
Окрім цього, за умов фізичної відсутності керівника та адвоката у м.Дніпрі, єдиним способом подання заяви залишалася підсистема «Електронний суд». Однак, в цей період сталась технічна несправність носія кваліфікованого електронного підпису (КЕП) директора, а оскільки директор перебував у віддаленому населеному пункті на заході України, процедура відновлення ключа (яка вимагає особистої присутності в акредитованому центрі сертифікації ключів або доступу до специфічного програмного забезпечення, що залишилося в офісі у Дніпрі) зайняла тривалий час.
Зауважує, що до моменту ознайомлення з повним текстом рішення, зокрема з мотивувальною частиною, відповідач не міг достовірно знати, яким чином суд вирішив спір по суті в деталях, та чи були задоволені позовні вимоги частково або повністю відмовлено, що прямо впливає на пропорційність розподілу судових витрат, а оскільки сплата послуг відбулася ще у квітні 2024 року, підтверджуючі документи були архівовані. Враховуючи, що на підприємстві відсутній штат працівників (бухгалтер, діловод), а всі адміністративні функції виконує одноосібно директор, який у цей період був вимушений працювати дистанційно та без доступу до офісного приміщення, процес фізичного пошуку паперових оригіналів в архіві та виготовлення їх копій став об`єктивно неможливим у скорочені строки без особистої присутності керівника.
Вважає, що відмова у поновленні строку є проявом надмірного формалізму, що призводить до непропорційного втручання у майнові права сторони, яка фактично виграла справу, але позбавлена права на компенсацію понесених витрат через обставини, що перебували поза її контролем.
Зазначає, що залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив відповідача, на користь якого ухвалено рішення, права на відшкодування значної суми витрат (50 000 грн.), які були реально понесені та документально підтверджені. Це є непропорційним заходом по відношенню до допущеного процедурного прострочення, особливо враховуючи, що позивач ( ОСОБА_1 ) необґрунтовано ініціювала спір на суму понад 1,8 млн. грн., змусивши відповідача нести витрати на захист.
Вказує, що матеріали справи (додані до заяви від 11 листопада 2025 року) містять беззаперечні докази понесення витрат: Договір про надання правничої допомоги, рахунок, акт виконаних робіт та, найголовніше, платіжну інструкцію про сплату коштів ще у квітні 2024 року. Тобто ці документи існували об`єктивно, і їх подання із запізненням не змінює їх доказової сили.
У зв`язку з чим просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Новокодацького районного суду міста Дніпра (для розгляду заяви ТОВ «Дніпро-Агро ЮС» про ухвалення додаткового рішення).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Співак Н.М., скориставшись своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків, наведених в ухвалі Новокодацького районного суду м.Дніпра від 27 листопада 2025 року. 
Вказує, що суд при винесенні ухвали про залишення заяви про винесення додаткового рішення без розгляду обґрунтовано не визнав зазначену обставину поважною причиною пропуску процесуального строку.
Зауважує, що наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи свідчать про намагання ввести суд в оману з метою зловживання процесуальними правами та безпідставного уникнення негативних правових наслідків пропуску встановленого строку.
Зазначає, що посилання апелянта на загальні життєві, організаційні або технічні труднощі не можуть розцінюватися як поважні причини пропуску процесуального строку, оскільки такі обставини перебувають у сфері його контролю та не є непереборними у розумінні процесуального закону.
У зв`язку з чим просила апеляційну скаргу представника відповідача керівника ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженка В.В. на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 рокузалишити без задоволення, а вказане судове рішення суду без змін. 

Представник відповідача ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженко В.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Співак Н.М. в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.
Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що до закінчення судових дебатів у справі стороною відповідача було заявлено про надання суду доказів розміру судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи.
01 жовтня 2025 року по вказаній справі було ухвалено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Вступна та резолютивна частини рішення суду були отримані сторонами в електронному кабінеті системи «Електронний суд» 02 жовтня 2025 року.
Заява про ухвалення додаткового рішення була сформована представником відповідача у системі «Електронний суд» тільки 11 листопада 2025 року.

Залишаючи без розгляду заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що сторона відповідача мала об`єктивну можливість своєчасно звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з наданням доказів витрат на правничу допомогу. Обставини, які б перешкоджали своєчасно подати такі докази, представником відповідача в заяві не вказані, відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання, або не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на зміст частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватись і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
За змістом наведених правових норм суд може поновити пропущений строк лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.
При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними (пункт 44 додаткової постанови Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №753/23417/19 (провадження №61-3364св23)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах: право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 134, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19); процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 у справі №917/304/21); правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зробила висновок про те, що «законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №520/8309/18 (адміністративне провадження № К/9901/17118/19), від 27 липня 2023 року у справі №759/29344/21 (провадження №61-4746св23).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як було встановлено, представник відповідача керівник ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженко В.В., в обґрунтування причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі зазначив, що пропуск такого строку зумовлений об`єктивними та поважними причинами, не залежними від волі сторони, а саме – його фізична відсутність за місцезнаходженням підприємства у м.Дніпрі, що унеможливило підписання паперової заяви та її подання через канцелярію суду. Також представник відповідача (адвокат), яка здійснювала супровід справи, саме в період перебігу процесуального строку була змушена терміново виїхати за межі м.Дніпра через складні сімейні обставини, що вимагали її невідкладної присутності в іншому регіоні. Це призвело до тимчасової неможливості виконання нею професійних обов`язків, зокрема підготовки та подання процесуальних документів.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що вказані, представником відповідача керівником ТОВ «Дніпро-АгроЮС» Довженком В.В. на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі обставини не є поважними, оскільки такі обставини перебувають у сфері його контролю та не є непереборними у розумінні процесуального закону, що унеможливлює його поновлення.
З огляду на викладене, встановивши, що сторона відповідача не подавала попереднього (орієнтовного) розрахунку сум витрат на правничу допомогу, які вона понесла, або які очікувала понести у зв`язку з розглядом справи, а також не надала докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення у встановлений законом строк без поважних причин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення заяви відповідача про стягнення з позивача таких судових витрат без розгляду.

Суд першої інстанції у спірних правовідносинах не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги з цього приводу не спростовують прийнятого судом висновку.
До посилань в скарзі на формальний підхід суду першої інстанції до вирішення питання про поновлення строку, без дослідження сукупності виняткових обставин, що об`єктивно унеможливлювали своєчасне подання заяви, колегія суддів ставиться критично, оскільки наведені стороною обставини, на які вона посилається, виникли одночасно і у керівництва Товариства і у його представника і тривали більше одного місяця, не можна вважати непереборними.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням та правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-АгроЮС» керівника Довженка Вячеслава Віталійовича на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 рокупро залишення без розгляду -залишити без задоволення.
Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 23.04.2026.

Головуючий суддя О.В. Агєєв