Справа № 168/549/25
Провадження № 2/168/10/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року сел. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого - судді Сухоручко Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання - Таксюк О.С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Гайдашука В.М.,
представника відповідача – Філюка С.М.,
розглянувши в сел. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом представника позивача – адвоката Гайдашука Валентина Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок вчинення кримінального правопорушення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що приблизно о 13 годині 30 хвилин 24 вересня 2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 212D», номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М-07, сполученням «Київ-Ковель-Ягодин», із сторони держкордону в напрямку м. Ковель, на 463 км + 300 м автодороги, що поблизу с. Годовичі Турійського району Волинської області, при об`єктивному виявленні небезпеки для руху, яка полягала у задимленості дороги від згоряння рослинності на полі, що праворуч від дороги, проявив безпечність та неуважність під час руху, в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, продовжив рух, в`їхавши у задимленість, де допустив зіткнення із задньою частиною попутного автомобіля марки «Volvo XC60», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 Республіки Польща, під керуванням ОСОБА_3 , який в умовах недостатньої видимості, через задимленість дороги, виконав вимушену зупинку транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz 212D», номерний знак НОМЕР_1 , позивач, ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 804 від 11 листопада 2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, множинні забої м`яких тканин та осаднення обличчя, волосистої частини голови.
Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, внаслідок ударів об облаштування салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді та за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби.
Дії ОСОБА_2 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною першою статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2023 року звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності та кримінальне провадження, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першоюстатті 286 КК України, закрито.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 3221833.
Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 3221833, страховик зобов`язувався здійснити відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- танспортної пригоди життю та здоров`ю особи у розмірі 200 000 грн. 
Крім того, позивачу завдано значну моральну шкоду , яка полягає в порушенні нормальних життєвих можливостей та зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та в порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Це пов`язано з тим, що з моменту дорожньо- танспортної пригоди по теперішній час позивач є фізично обмеженою особою у зв`язку з каліцтвом та інвалідністю.
Крім того, потерпілому в березні 2021 року було проведено тотальне безцементне ендопротезування лівого кульшового суглоба ендопротезом, а також здійснено супутнє лікування.
Цей факт утворює перешкоди для спілкування з людьми.
Позивач не може так ефективно як раніше вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї, працювати, як раніше, на будівництві та забезпечувати сім`ю.
Після травми позивач веде закритий спосіб життя, постійні болі у травмованій нозі, погано спить ночами.
Позивач змушений прикладати великі зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. Після проведення операції по встановленню штучного суглоба погіршився загальний стан здоров`я та стала заниженою самооцінка як особистості.
У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 790 000,00 грн. та судові витрати.
Рух справи в суді.
Позовна заява надійшла до суду 05.06.2025 року.
Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року витребувано докази по справі.
Позиція учасників провадження.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги викладені в позовні заяві. Окрім того позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що у вересня 2019 р він перебував в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та вони потрапили в ДТП. В результаті ДТП він отримав перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням. Протягом двох років після ДТП йому було зроблено шість оперативних втручань на нозі. Потім йому поставили штучний суглоб. До цього Він не міг самостійно пересуватися. Протягом 2019-2023 року він постійно їздив до Турійського районного суду як потерпілий, але ухвалою суду дане кримінальне провадження було закрите відповідно до ст.49 КК України, у зв`язку зі спливом часу для притягнення до кримінальної відповідальності. Страхова компанія відповідача відшкодувала йому матеріальну шкоду на його лікування в розмірі 187 000,00 гривень, але ця сума не покрила всіх витрат на лікування, оскільки за останню операцію у м. Луцьку йому не було надано квитанцій або інших документів, які підтверджують реальні витрати на проведення операції, тому часткові витрати на операцію він оплатив самостійно. 
Відповідач добровільно сплатив йому моральну шкоду, десь 11 000,00 гривень, але ця сума не відповідає дійсній моральній шкоді. В результаті ДТП він отримав інвалідність третьої групи, довгий час не міг працювати, був пригнічений, тому оцінює моральну шкоду саме в розмірі 790 000,00 гривень.
Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково. В судовому засіданні не заперечував, що дорожньо-транспортна пригода сталася також з вини ОСОБА_2 (там були ще інші учасники ДТП) та тілесні ушкодження у відповідача – це наслідок даного ДТП, але з урахуванням того, що відповідач і сам отримав тілесні ушкодження під час ДТП та у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому відповідач визнає позов лише в розмірі 50 000, 00 грн. Також зазначає, що відповідач добровільно перерахував на рахунок позивача 11 055,29 грн. в рахунок моральної шкоди.
Правове обґрунтування позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Розмір відшкодування моральної перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що приблизно о 13 годині 30 хвилин 24 вересня 2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 212D», номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М-07, сполученням «Київ-Ковель-Ягодин», із сторони держкордону в напрямку м. Ковель, на 463 км + 300 м автодороги, що поблизу с. Годовичі Турійського району Волинської області, при об`єктивному виявленні небезпеки для руху, яка полягала у задимленості дороги від згоряння рослинності на полі, що праворуч від дороги, проявив безпечність та неуважність під час руху, в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, продовжив рух, в`їхавши у задимленість, де допустив зіткнення із задньою частиною попутного автомобіля марки «Volvo XC60», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 Республіки Польща, під керуванням ОСОБА_3 , який в умовах недостатньої видимості, через задимленість дороги, виконав вимушену зупинку транспортного засобу. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz 212D», номерний знак НОМЕР_1 , позивач, ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 804 від 11 листопада 2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, множинні забої м`яких тканин та осаднення обличчя, волосистої частини голови.
Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, внаслідок ударів об облаштування салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді та за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби.
Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2023 року звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності та кримінальне провадження, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, закрито. (а.с.100-104). 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 3221833.(а.с.60,205).
«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила оплату страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 (ризик - шкода життю і здоров`ю третіх осіб) у розмірі 185 757,41 грн., з яких 9 134,48 грн. сплачено моральну шкоду. (а.с.132,204).
Згідно з висновку експерта Волинського відділення Львівського науково- дослідного інституту судових експертиз №8710 від 11.11.2019 року про проведення судової транспортно-трасологічної експертизи та висновку експерта Волинського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №585 від 11.02.2020 року про проведення судової інженерно-транспортної експертизи встановлені фактичні обставини справи та встановлено факт порушення відповідачем правил дорожнього руху.  (а. с. 169-182, 188-196).
Згідно з висновку судово-медичної експертизи №12/12 від 03.02.2020 року, зробленого на підставі «Висновку експерта №804» від 11.11.2019 року та медичної карти стаціонарного хворого №11258-1119 Ковельської ЦРЛ, виданих на прізвище ОСОБА_1 , 1981 р.н., під час події, що мала місце 24 вересня 2019 року, врахувавши патоморфологічну характеристику та анатомічну локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_1 (закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку; закритий злам шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням; множинні забої м`яких тканин та осаднення шкіри обличчя, волосистої частини голови/кількість, характер, розміри, конкретна анатомічна локалізація – не вказані/), приймаючи до уваги огляд причетних транспортних засобів від 21.01.2020 року та обставини справи, надані слідством, встановлено, що тілесне ушкодження у вигляді закритого зламу лівої стегнової кістки зі зміщенням утворилось внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме контакту гр. ОСОБА_1 із виступаючими частинами салону автомобіля «Мерседес-Бенц 212Д» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому перебував підекспертний, після зіткнення даного автомобіля із автомобілем «Вольво ХС60». Тілесне ушкодження у вигляді закритого зламу лівої стегнової кістки належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для його зрощення та формування щільної кісткової мозолі необхідний строк понад 3 тижні (більше як 21 день). Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та множинними забоями м`яких тканин та осадненням шкіри обличчя, волосистої частини голови могли утворитись як у момент первинного зіткнення, так і в момент вторинного зіткнення із послідуючим перекиданням автомобіля «Мерседес-Бенц 212Д» д.н.з. НОМЕР_1 , тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку належать до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки для його лікування , зазвичай, необхідний термін тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день); решта тілесних ушкоджень належать до категорії легких тілесних ушкоджень.(а.с.206-209).
Обґрунтовуючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , він зазнав значну моральну шкоду , яка полягає в порушенні нормальних життєвих можливостей, так як з моменту дорожньо- танспортної пригоди по теперішній час є фізично обмеженою особою у зв`язку з каліцтвом та інвалідністю.
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №302 від 19.02.2021 року, діагноз ОСОБА_1 : консолідований перелом (09.2019 року) шийки лівої стегнової кістки з наявністю мігрованої металофіксації зі стійким вираженим больовим синдромом. (а.с. 54-55).
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №566 від 30.03.2021 року, діагноз ОСОБА_1 : не консолідований перелом (09.2019 року) шийки лівої стегнової кістки з постттравматичним остеолізом шийки та голівки стегнової кістки, підвивихом голівки стегнової кістки зі стійким вираженим больовим синдромом. Стан після видалення МОС. Супутні захворювання: деформуючий артроз правого кульшового суглоба І-ІІ стадії з кістоподібною перебудовою даху та шийки стегнової кістки. (а.с. 56).
Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною комісією Серія 12 ААВ №499408 від 22.10.2021 року, ОСОБА_1 надана третя група інвалідності довічно, протипоказана праця з фізичним навантаженням. (а.с. 49).
В судовому засіданні позивач наполягав, що позивач зазнав душевних страждань, став фізично обмеженою особою і це спричинило тривалий розлад здоров`я, тому моральну шкоду він оцінив у 800 000,00 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідачем, ОСОБА_2 було сплачено позивачу 10 000, 00 грн., тому просить стягнути з відповідача відшкодування за спричинену моральну шкоду в сумі 790 000, 00 грн.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).
Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я та отримав третю групу інвалідності довічно. 
Позивачу була спричинена шкода з боку відповідача ОСОБА_2 пов`язана з лікуванням, тимчасовою втратою працездатності, стійкою втратою працездатності та моральна шкода.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що керуючись положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Встановивши вищезазначені обставини суд прийшов до висновку, що позивач зазнав фізичного болю та страждань, а тому має право на відшкодування завданої моральної шкоди, розмір якої суд за сукупністю доказів у справі визначив в сумі - 150 000 грн.
В судовому засіданні було з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 025,13 грн., 3 015,08 грн. та 3 015, 08 грн., на загальну суму -11 055,29 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, внаслідок ДТП, що підтверджується копіями платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» від 13.03.2021 року, 29.05.2021 року та 30.09.2021 року. (а.с. 201-203)
Від ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач ОСОБА_1 отримав 04.03.2024 року страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 9 134,48 грн. (а.с.132,204).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням усіх обставин скоєння ДТП, поведінки обох сторін, відшкодування частково моральної шкоди позивачу відповідачем та страховою компанією, а також з урахуванням тривалості розладу здоров`я потерпілого, який не поновив його в повному обсязі внаслідок ДТП у вигляді отримання третьої групи інвалідності довічно, що впливає на ступінь моральних страждань позивача, а також наявності у відповідача малолітніх дітей на утриманні (а.с.134,135), є справедливою, розумною та достатньою сума компенсації моральної шкоди позивачеві у розмірі 129 810, 23 грн. (150 000,00 грн. - 9 134,48 грн. (виплата моральної шкоди страховою компанією) - 11 055,29 грн. (добровільна сплата моральної шкоди відповідачем)= 129 810,23 грн. )

Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Судом досліджено договір №76 про надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2019 року (а.с.13-18), акт №1 прийому-передачі послуг правової допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №76 від 11.12.2019 року від 03.07.2020 року (а.с.19-20), акт прийому-передачі послуг правової допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №76 від 11.12.2019 року від 25.10.2023 року (а.с.21-22), договір №23 від 04.03.2024 року про надання правової (правничої) допомоги, укладений між адвокатом Гайдашуком Валентином Миколайовичем та ОСОБА_1 (а.с. 24), додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги №23 від 04.03.2024 року №1 від 04.03.2024 (а.с. 25), акт №1 прийому-передачі послуг правової допомоги по договору про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 26-27). Зміст вказаних документів не суперечить вимогам законодавства до їх оформлення, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг в конкретному регіоні. 
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Також Пунктом 3.02. Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, заявлену суму витрат на правничу допомогу – 37 200,00 грн, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.
Як убачається з матеріалів справи, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 37 200,00 грн. не відповідають обсягу виконаних робіт, не є співмірними з предметом позову, ціною позову та складністю справи.
Очевидно, що перелічені в договорі та акті виконаних робіт дії адвоката не вимагали від нього витрат часу у зазначеному ним обсязі, а заявлена до відшкодування сума не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності.
Враховуючи викладене, приписи ч.2 ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі - 10 000 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.
Керуючись ст. 23,1167, 1187 ЦК України, ст.11-13,76-81,133,141,259,263-265ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов представника позивача – адвоката Гайдашука Валентина Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок вчинення кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_4 , ІВАN НОМЕР_5 в АТ КБ «Приватбанк», Київ, Україна, код одержувача 2991502275 –моральну шкоду в розмірі 129 810,23 (сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот десять гривень 23 копійки) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; 
Представник позивача: ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Представник відповідача: ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Ю.О. Сухоручко