ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/569/26 Справа № 211/11932/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Сторчеуса Г.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн., -
в с т а н о в и л а :
постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2025 року встановлено, що відповідно до протоколу, 30.09.2025 року 23:13 годині м. Кривий Ріг, вул. Об`їздна дорога, Довгинцівський р-н, Е06 ОСОБА_1 керував ТЗ Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження повного медичного огляду в медичному закладі на визначення стану наркотичного чи іншого стану сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР – відмова особи, яка керує ТЗ від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Сторчеус Г.М., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що в постанові суду обставини не відповідають дійсності, а відтак постанова суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням діючого законодавства, оскільки в ньому не викладена суть правопорушення. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, яке встановлене візуальним оглядом працівників поліції і не підтверджується іншими доказами.
Звертає увагу, що відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, так як не було факту порушення Правил дорожнього руху України. Названа причина зупинки транспортного засобу, є неправдивою. 
Зазначає, що факт правопорушення не зафіксовано, відеозапис починається, коли автомобіль вже зупинився, і ні стороннього предмету на номерному знаку, ні відсутність освітлення номерного знаку чи будь яких інших порушень, які могли бути причиною зупинки на відео не зафіксовано.
Наголошує, що до матеріалів справи не додано докази, того що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції виключно у присутності двох свідків, що в даному випадку не виконано працівниками поліції.
Стверджує, що в порушення вимог Закону, співробітники поліції відразу запропонували проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, а огляд на місці ОСОБА_1 взагалі не було запропоновано. На спростування мотивів суду, зазначає, що в порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, не зазначено, що огляд на місці проводиться тільки для визначення алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сторчеус Г.М. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сторчеуса Г.М. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 не належно виконані.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення. В своїй мотивувальній частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставини, які безпосередньо встановлені судом, а міститься лише посилання на протокол. 
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті – іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки. 
З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доведенню підлягає факт керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та факт відмови від проходженні відповідного огляду на стан такого сп`яніння. 
На доведеність вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 469882 від 30 вересня 2025 року додані наступні матеріали: 
-направлення на медичний огляд в КП "ДБКЛПД" ДОР"; 
-довідка інспектора відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській обл. ДПП старшого лейтенанта поліції Віталія Кузьмінського, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, повторність вчинення адміністративного правопорушення відсутня; 
-рапорт; 
-відеозапис з портативного нагрудного відеореєстратора; 
-постанова про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 5839558 від 01.10.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Під час дослідження матеріалів справи, апеляційним судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський зазначив причину зупинки, щодо освітлення номерного знаку, та спілкуючись із водієм зазначив про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим висунуто вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Водночас водій ОСОБА_1 зауважував про безпідставну його зупинку та зазначив, що згоден проїхати у разі складання протоколу про його затримання, в подальшому посилаючись на необхідність отримання правової допомоги здійснив дзвінок на лінію «102». Під час розмови ОСОБА_1 із оператором гарячої лінії 102, поліцейський в черговий раз запитав чи згоден водій пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останній категорично попросив почекати, та будь якої відповіді щодо погодження або не погодження проходити огляд не висловлював. У подальшому працівник поліції зазначив, що таку поведінку ОСОБА_1 він сприймає як відмову від проходження огляду, та перейшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційним судом проаналізовані дії працівника поліції та водія ОСОБА_1 , та встановлено, що о 23:17 годині поліцейським озвучені ознаки наркотичного сп`яніння, о 23:20 годині задля реалізації своїх прав ОСОБА_1 зателефонував на лінію «102», впродовж всього часу спілкування із оператором поліцейським вимагав надати відповідь щодо проходження огляду на стан сп`яніння та о 23:23 годині поліцейський зазначив, що вважає, що водій відмовився від проходження огляду. При цьому, на запитання поліцейського щодо проходження огляду, водій просив почекати, тобто для прийняття рішення йому був необхідний певний час. Апеляційний суд не вбачає зловживання своїми правами та часом на прийняття рішення, оскільки з моменту оголошення ознак та до моменту рішення поліцейського про складання протоколу за вимову від проходження огляду пройшло 6 хвилин, на протязі яких водій спілкувався із спеціалістом лінії 102. 
Отже, на підставі досліджених даних, судом апеляційної інстанції не встановлено наявності факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, або зловживання своїми правами та затягування із наданням відповіді, або іншої поведінки водія, яку можна поза розумним сумнівом сприймати, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
На підставі викладеного, можна прийти до висновку, що працівники патрульної поліції формально підійшли до проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , який в свою чергу жодним чином, вербальним або не вербальним контактом не висловив відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, навпаки просив працівників поліції почекати, поки він здійснюючи захист своїх прав, спілкується із спеціалістом гарячої лінії 102. На вказане прохання, працівник поліції не звернув увагу та формально проводячи огляд, штучно створив умови, які на його думку вказують на відмову від проходження огляду, порушуючи процедуру проведення, склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , тобто не надав реальної можливості водієві пройти огляд на стан сп`яніння, що суперечить завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення (стаття 1 КУпАП) та вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom; п. 65 рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Апеляційним судом встановлено, що працівники поліції не здійснили належної та всебічної перевірки всіх складових порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема не впевнились у дійсному волевиявленні водія щодо позиції проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, формально підійшли до виконання своїх обов`язків, за досить короткий проміжок часу після вимогу у проходженні огляду на стан сп`яніння, прийшли до передчасного висновку про небажання ОСОБА_1 їхати до закладу охорони здоров`я, який жодними діями таку відмову не висловив та не показав. Тобто, відсутній факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є обов`язковою складовою інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
Отже, працівники поліції обмежились лише формальним дотриманням порядку проведення огляду, складанням протоколу та інших документів, в які внесені відомості, що не підтверджуються фактичними обставинами. 
Такі дії працівників поліції, недотриманням процедури та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є істотним порушенням передбаченим в Інструкції проходження водієм транспортного засобу огляду, що виключає доведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Крім того, відповідно до п. 21 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Інших доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
За наведених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Сторчеуса Г.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА