Справа № 420/37071/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Степанівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №17 Херсонської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 31 жовтня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Степанівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради, в якому позивач просить: 
- визнати протиправними дії Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради щодо відмови у направлені особової справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту позивача;
- зобов`язати Степанівську загальноосвітньою школі 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради Державну фіскальну службу України направити особову справу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. 
Дана адміністративна справа 31.10.2025 передана шляхом автоматизованого розподілу судді Каравану Р.В.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позовну заяву прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Степанівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №17 Херсонської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
У зв`язку з довготривалою відсутністю головуючого судді Каравана Р.В., керуючись Рішенням зборів суддів Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року №б, а також відповідно до частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39 (із змінами), та пунктів 15.1, 15.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському окружному адміністративному суді, затверджених зборами суддів 01.04.2025 року №2, справу передано для повторного автоматизованого розподілу між суддями.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 року, адміністративну справу за №420/37071/25 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним
Позивач зазначив, що ОСОБА_1 07.08.2025 року звернувся до директора Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів №17 Херсонської міської ради з заявою про відрахування його доньки у зв`язку із сімейними обставинами, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчалася у вказаній школі на період звернення із заявою. Також у своїй заяві позивач просив відправити особову справу доньки на відповідну електронну адресу позивача. На підставі його заяви як батька, його доньку, ОСОБА_2 , було відраховано зі школи. У разі вибуття учня (учениці) із загальноосвітнього навчального закладу особова справа видається на підставі письмової заяви батьків або осіб, які замінюють їх. На теперішній час ОСОБА_3 навчається в Херсонській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 24 ХМР. Позивач вказує, що станом на дату його звернення із позовом, особову справу доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не отримував.
Позивач буз змушений звернутись з адвокатським запитом до відповідача 02 жовтня 2025 року з проханням надати особову справу доньки та пояснити причини по яким вона досі не надана. Проте отримав відповідь від відповідача, що 20.08.2025 року мати учениці надіслала письмову заяву, датовану 07.08.2025 року на електронну адресу закладу освіти, у якій висловила категоричну незгоду щодо переведення дитини до іншої школи, забороняючи закладу видавати особову справу доньки ОСОБА_2 . Також в свої відповіді відповідач посилається на досвід довготривалого конфлікту між батьками дитини і тому особову справу доньки позивача надсилати відмовляється.
Позивач вважаючи таку відмову у надані особової справи Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради протиправною та такою, що не може мати місця, звернувся до суду з даним позовом. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Відповідач - Степанівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №17 Херсонської міської ради як заклад загальної середньої освіти не погоджується із заявленими позовними вимогами та в задоволенні вимог просить відмовити, посилаючись в цілому на те, що до Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №17 Херсонської міської ради 7 серпня 2025 року звернувся батько учениці 3 класу ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - з вимогою видати особову справу дитини для переведення доньки до іншого закладу освіти. Батьки дитини перебувають у розлученні. Рішенням суду місце проживання дитини визначено разом із матір`ю. Адміністрація закладу з метою отримання згоди від матері про зміну місця навчання її доньки повідомила про намір колишнього чоловіка. Згодом на електронну адресу школи надійшов лист від матері з проханням не задовольняти вимогу ОСОБА_1 .
Відповідач зазначає, що за відсутності письмової згоди матері, з якою судом визначено місце проживання дитини, заклад освіти не мав правових підстав для видачі особової справи учениці. Враховуючи досвід довготривалого конфлікту між батьками дитини, а також на підставі рішення суду від 1 жовтня 2021 року (справа №766/1333/19 н/п 2/766/4917/21), у якому суд «визначив місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 », заклад не мав права видавати документи без згоди обох батьків. Такі дії відповідача узгоджуються з частиною 3 статті 55 Закону України «Про освіту», яка зобов`язує батьків та заклади освіти діяти в інтересах дитини та з повагою до прав усіх законних представників. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2025 року прийнято справу № 420/37071/25 до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України. 
27 січня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
06 лютого 2026 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив відповідача.
06 лютого 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про залишення відзиву відповідача без розгляду.
12 лютого 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення додаткових доказів. 
Станом на 26 лютого 2026 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Позивач - ОСОБА_1 , 07.08.2025 року звернувся до директора Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради з заявою про відрахування його доньки у зв`язку із сімейними обставинами, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчалася у вказаній школі на період звернення із заявою. 
Також у своїй заяві позивач просив відправити особову справу доньки на відповідну електронну адресу позивача.
Факт того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні. 
Судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_3 навчається дистанційно (онлайн) в Херсонській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 24 із поглибленим вивченням математики, фізики та англійської мови Херсонської міської ради, що підтверджується довідкою № 257 від 11.09.2025 року.
Як вказує позивач, станом на дату його звернення до суду із позовом, особову справу доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не отримував.
Позивач звернувся із адвокатським запитом до відповідача 02 жовтня 2025 року з проханням надати особову справу доньки та пояснити причини по яким вона досі не надана. 
Згідно наданої відповідачем відповіді на адвокатський запит за вих. № 18/0119 від 02.10.2025 року позивача повідомлено про наступне: «…07.08.2025 року батьком учениці, ОСОБА_5 , була надіслана заява на електронну пошту школи з вимогою терміново відрахувати його доньку, ученицю 3 класу ОСОБА_6 , із Степанівської загальноосвітньої школи №17 Херсонської міської ради у зв`язку з сімейними обставинами. ОСОБА_7 у заяві вказав свою електронну адресу для того, щоб на неї надіслали особову справу доньки. Як з`ясувалося пізніше, він перевів ОСОБА_8 до ЗЗСО №24 без погодження з адміністрацією нашої школи та без довідки про зарахування до іншого закладу освіти, хоча в коментарях до листа ОСОБА_9 директор школи ОСОБА_10 звернувся з проханням надати вищезгадану довідку.
20.08.2025 року мати учениці надіслала письмову заяву, датовану 07.08.2025 р. на електронну адресу закладу освіти, у якій висловила категоричну незгоду щодо переведення дитини до іншої школи, забороняючи закладу видавати особову справу доньки ОСОБА_2 (додаток 1).
Заступник директора з НВР Сніжана Колтик звернулася до адміністрації ЗЗСО №24 з проханням надати довідку про зарахування ОСОБА_2 до їхнього закладу освіти, бо у програмно-апаратному комплексі «Автоматизований інформаційний комплекс освітнього менеджменту» (АІКОМ) з`явилося подвоєння учениці Кшевінської. Таким чином, заступником була отримана довідка про нове місце навчання дівчини.
Враховуючи досвід довготривалого конфлікту між батьками дитини, а також на підставі рішення суду від 1 жовтня 2021 року (справа №766/1333/19 н/п 2/766/4917/21), у якому суд «визначив місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 », заклад не мав права видавати документи без згоди обох батьків.».
Вважаючи таку відмову у надані особової справи Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів №17 Херсонської міської ради протиправною та такою, що не може мати місця, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. 
Тобто, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» керівник закладу загальної середньої освіти зобов`язаний здійснювати зарахування, переведення, відрахування учнів.
Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних і комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Розділом ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України № 8 від 12.01.2016 року, визначено порядок переведення учнів між закладами освіти.
Зазначеним розділом визначено, що для переведення учня з одного закладу освіти до іншого учень чи один з його батьків (для учнів, які не досягли повноліття) має переглянути наявність місць в обраному закладі освіти та подати заяву про переведення на вільне місце особисто (нарочно), електронною поштою, факсом, іншими засобами електронного зв`язку або з використанням засобів АІКОМ або онлайн-сервісів. 
Керівник закладу освіти упродовж 5 робочих днів з дати отримання заяви про переведення має внести її в АІКОМ або онлайн-сервіси (у разі подання особисто (нарочно), електронною поштою, факсом, іншими засобами електронного зв`язку), опрацювати її в АІКОМ або онлайн-сервісі та надати відповідь про зарахування або обґрунтовану відмову в переведенні учня. 
Для переведення учня відповідальний працівник закладу освіти засобами АІКОМ або онлайн-сервісу формує запит до закладу освіти, в якому навчається учень, про його відрахування, що відображається в електронному кабінеті батьків в онлайн-сервісі для підпису ними заяви про переведення засобами кваліфікованого електронного підпису. Заклад освіти, в якому навчається учень, отримує та опрацьовує заяву про переведення засобами АІКОМ або онлайн-сервісу та упродовж 5 робочих днів відповідальний працівник закладу освіти погоджує відповідну заяву про переведення в АІКОМ або онлайн-сервісі та відраховує учня для його подальшого зарахування до іншого закладу освіти. Для переведення учня (відрахування із закладу освіту та зарахування в інший заклад освіти) в АІКОМ або онлайн-сервісі формуються відповідні накази.
З наведеного порядку вбачається, що один з батьків звертається до закладу, до якого бажає перевести дитину для навчання, а вже відповідальний працівник цього закладу формує запит до закладу освіти, у якому навчається учень, про його відрахування, що відображається в електронному кабінеті батьків в онлайн-сервісі для підпису ними заяви про переведення засобами кваліфікованого електронного підпису. Після цього, тобто підписання батьками заяви про переведення засобами кваліфікованого електронного підпису, заява погоджується закладом освіти та учня відраховують для його подальшого зарахування до іншого закладу освіти.
Підпунктом 2 пункту 1 Розділу ІV Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України № 8 від 12.01.2016 року встановлено, що з закладу освіти відраховуються учні, які зараховані до іншого закладу освіти для здобуття повної загальної середньої освіти; переводяться до іншого закладу освіти відповідно до розділу ІІІ цього Порядку. 
З аналізу вказаного порядку вбачається, що заява про переведення учня повинна бути підписана батьками, а не одним з батьків, а право одного з батьків учня, передбачене цим положенням, є на перегляд наявності місць в обраному закладі освіти та подання заяви до нього про переведення на вільне місце особисто (нарочно), електронною поштою, факсом, іншими засобами електронного зв`язку або з використанням засобів АІКОМ або онлайн-сервісів. 
Крім того, відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти (в редакції наказу Міністерства освіти і науки України № 714 від 20.05.2024 року), для переведення учня (відрахування із закладу освіти та зарахування до іншого закладу освіти) в АІКОМ або онлайн-сервісі формуються відповідні накази.
Зазначена норма свідчить, що переведення учня є завершеною адміністративною процедурою лише після формування відповідних наказів у системі АІКОМ або онлайн-сервісі.
Судом установлено, що доказів формування наказу про переведення (відрахування у зв`язку з переведенням) ОСОБА_2 засобами АІКОМ або онлайн-сервісу ані позивачем, ані відповідачем до суду не надано.
Матеріали справи також не містять підтвердження: подання заяви про переведення через АІКОМ або онлайн-сервіс, її підписання обома батьками засобами кваліфікованого електронного підпису, формування відповідного запиту приймаючим закладом освіти, погодження переведення та видання наказу у встановленому порядку.
Отже, процедура переведення, визначена Розділом ІІІ Порядку, не була дотримана позивачем.
Як встановлено судом у ході розгляду справи, рішення про навчання ОСОБА_2 у Степанівській загальноосвітній школі №17 Херсонської міської ради було прийнято батьками спільно, дитина мала успіхи під час навчання в цьому закладі.
07.08.2025 року батьком учениці, ОСОБА_5 , одноосібно було прийнято рішення про переведення дитини до іншого закладу навчання. 
20.08.2025 року мати учениці надіслала письмову заяву, датовану 07.08.2025 р. на електронну адресу закладу освіти - Степанівської загальноосвітньої школи №17 Херсонської міської ради, у якій висловила категоричну незгоду щодо переведення дитини до іншої школи, забороняючи закладу видавати особову справу доньки ОСОБА_2 .
З викладеного вбачається, що батьки не можуть дійти згоди щодо місця навчання дитини.
Статтею 28 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, визнано право дитини на освіту.
Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту, а повна загальна середня освіта є обов`язковою.
Сімейним кодексом України обов`язок забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти покладено на батьків дитини (ч. 3 ст. 150 СК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Положеннями ч. 1 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з усталеною судовою та практикою ЄСПЛ між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, право дитини на освіту визнане Україною та закріплене в міжнародному праві, а обов`язок забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти покладено саме на батьків цієї дитини. При цьому, саме батьки спільно, враховуючи їх рівні права обирають заклад освіти, де буде здобувати повну середню освіту їх дитина.
Заклад освіти в особі його керівника не наділений правом обирати заклад освіти для дитини позивача. 
Рішенням суду від 01.10.2021 року у справі № 766/1333/19 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_2 разом із матір`ю.
Матеріалами справи підтверджено, що після отримання заяви позивача до закладу освіти надійшло письмове звернення матері дитини із запереченням проти переведення дитини та забороною видачі особової справи. 
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Разом із тим, відповідно до статей 157, 160 Сімейного кодексу України, питання виховання та розвитку дитини вирішуються батьками спільно, а у разі спору - за рішенням суду.
Визначення судом місця проживання дитини з матір`ю свідчить про те, що саме вона здійснює повсякденне забезпечення інтересів дитини, у тому числі організацію освітнього процесу.
Зміна закладу освіти є істотною обставиною, що безпосередньо впливає на умови навчання, соціальне середовище та психологічний стан дитини, а відтак потребує узгодженого рішення обох батьків або відповідного рішення суду.
Відповідач як заклад освіти не наділений повноваженнями вирішувати спір між батьками щодо способу реалізації їхніх батьківських прав та визначати, чия позиція є пріоритетною.
За наявності письмового заперечення матері, з якою судом визначено місце проживання дитини, відповідач обґрунтовано утримався від видачі особової справи до врегулювання спору між батьками у встановленому законом порядку.
Суд дійшов висновку, що дії відповідача були спрямовані на дотримання принципу найкращих інтересів дитини та уникнення втручання у сімейний спір, а тому не можуть бути кваліфіковані як протиправні.
У разі наявності спору між батьками щодо зміни закладу освіти, такий спір підлягає вирішенню судом у порядку цивільного судочинства, а не шляхом покладення відповідальності на заклад освіти.
Також суд вважає необхідним зазначити, що за відсутності сформованого в установленому порядку наказу про переведення учня відповідач не мав правових підстав для завершення процедури відрахування у зв`язку з переведенням та видачі особової справи позивачу.
Таким чином, відмова відповідача у видачі особової справи за відсутності передбачених законодавством підстав для переведення не може розцінюватися як протиправна бездіяльність, оскільки відповідач діяв у межах та у спосіб, визначених чинним законодавством.
Виходячи з наведених норм закону, відповідач, розглядаючи звернення позивача щодо видачі йому особової справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту позивача для переведення дитини в інших заклад, обраний одноособово батьком учня, яке подане без дотримання процедури, встановленої Розділом ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, а саме підпису заяви на переведення обома батьками, врахував наявність спору між батьками дитини, до прав яких належить обрання закладу освіту для своєї малолітньої дитини, виходячи з інтересів дитини та рівності батьків щодо батьківських прав та обов`язків, правомірно відмовив у видачі позивачу особової справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення спору між батьками, при цьому жодним чином не порушуючи Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову не встановлено.
Відтак, позов ОСОБА_1 до Степанівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради про визнання протиправними дій Степанівської загальноосвітньої школі 1-3 ступенів №17 Херсонської міської ради щодо відмови у направлені особової справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну пошту позивача та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Тобто, стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10 (див. рішення Європейського суду з прав людини від 17 лютого 2015 року у справі "Guseva v. Bulgaria", заява № 6987/07, § 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі "Gillberg v. Sweden", заява № 41723/06, § 93).
Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова у наданні інформації на запит є формою втручання у право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.
У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється. 

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 139, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, - 
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Степанівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Степанівська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 17 Херсонської міської ради (73488, Херсонська обл., с Степанівка, вул. Джона. Говарда, 63, ЄДРПОУ 21296329). 

Суддя С.О. Cтефанов

.