12.03.26
22-ц/812/571/26
Провадження № 22-ц/812/571/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

09 березня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 473/3973/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 , подану його представником – 
адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною,
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 15 грудня 2025 року суддею Лузан Л.В., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 
до Олександрівської селищної ради Вознесенського району 
Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) 
в порядку спадкування, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, у якому з урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 7,08 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 .
Позивач зазначав, що Державним актом на право колективної власності на землю № 126 від 28 лютого 1996 року КСП імені 22-х Червоних партизанів було передано в колективну власність ділянку площею 393,9 га в межах території Трикратівської сільської ради. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була пенсіонеркою зазначеного господарства, проте помилково не була включена до списків членів КСП імені 22-х Червоних партизанів, що був доданий до Державного акта. Оскільки право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарсь-
кого кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, то до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 увійшло право на земельну частку (пай), розміром 7,08 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала в колективній власності КСП ім. 22-х Червоних партизанів. 
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після його смерті спадщину прийняла та частково оформила ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Посилаючись на те, що у визначеному законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Г.А. відмовила йому в оформленні спадкових прав щодо земельної частки (паю), зокрема з підстави відсутності правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_3 за життя, позивач просив про задоволення позовних вимог.
Узагальнені доводи інших учасників
Представник Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області у поданій до суду заяві позов визнав.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_3 не набула на земельну частку пай члена КСП імені 22-х Червоних партизанів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Вуїв О.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не набула права власності на земельну частку пай, у тому числі за рішенням Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 4 від 24 лютого 2000 року «Про надання у приватну власність земельної частки (паю) із земель резервного фонду», оскільки до цих списків вона була внесена після смерті.
Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).
У списку – Додатку до рішення №4 від 24.02.2000 р. під номером 20 значиться ОСОБА_3 . Таке рішення було прийняте радою у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , так само як і інші особи, вказані в Додатку до рішення, були помилково пропущені у списках пайовиків - додатку до Державного акта КСП. Дане рішення ніким не було оскаржене, не визнане незаконним та не скасоване. 
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.01.2026 4 державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до п. 2 Листа Державного комітету України по земельних ресурсах №14-17-11/2473 від 17.05.2001 - якщо особа, яка відповідно до чинного законодавства має право на земельну частку (пай), безпідставно (помилково) не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, то сільськогосподарське підприємство на підставі рішення загальних зборів (або уповноважених) звертається з клопотанням до місцевої ради щодо передачі із земель резервного фонду в розмірі сумарної кількості земельних часток (паїв) осіб, які не одержали сертифікати на право на земельну частку (пай). 
Тому рішенням Трикратівської сільської ради Вознесенського району №4 від 24.02.2000р. «Про надання у приватну власність земельної частки (паю) із земель резервного фонду» було вирішено надати громадянам (згідно списку) у приватну власність земельну частку (пай) в розмірі 7,08 умовних кадастрових га із земель резервного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Прийняття даного рішення №4 від 24.02.2000р після смерті ОСОБА_3 підтверджує, що ОСОБА_3 мала право за життя (станом на час видачі Державного акта, 28.02.1996) право на земельну частку (пай), але помилково була пропущена в списках пайовиків КСП ім.22-х Червоних партизанів. 
Узагальнені доводи інших учасників 
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу Олександрівська селищна ради Вознесенського району Миколаївської області не скористалася.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Вуїв О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи
КСП імені 22-х Червоних партизанів видано Державний акт на право колективної власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 126 від 28 лютого 1996 року. 
Відповідно до державного акту у колективну власність КСП імені 22-х Червоних партизанів було передано ділянку площею 393,9 га в межах території Трикратівської сільської ради. 
До акту було додано список осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю) у КСП імені 22-х Червоних партизанів.
Пенсіонерка зазначеного господарства ОСОБА_3 до списку цих осіб включена не була.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла.
З довідки виконкому Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 19.06.2024 року № 192/04-09 на день смерті ОСОБА_3 разом з нею проживали та були зареєстровані син – ОСОБА_4 та невістка ОСОБА_2 (а.с. 11).
Згідно статті 529 ЦК УРСР 1963 року син ОСОБА_3 та батько позивача - ОСОБА_4 після смерті матері є спадкоємцем першої черги за законом.
Згідно повідомлення Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 24.10.2025 року № 1431/01-09 з 1996 року по 2003 рік спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не зареєстрована (а.с. 72).
Рішенням № 4 Трикратської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 24 лютого 2000 року розглянуто заяви громадян про виділення їм земельної частки (паю) у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резервного фонду, та вирішено надати громадянам (згідно списку) у приватну власність земельну частку (пай) в розмірі 7,08 умовних кадастрових га із земель резервного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно списку – додатку до зазначеного рішення, під порядковим номером 20 ОСОБА_3 включена до списку громадян на одержання земельної частки (паю) із земель резервного фонду. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. 
Після його смерті за заявою дружини померлого та матері позивача ОСОБА_2 . Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 371/2008 від 24 липня 2005 року.
04 липня 2005 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Також з довідки-роз`яснення від 02.08.2022 року № 279/01-16 вбачається, що ОСОБА_2 задля прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, серед інших документів, було подано витяг з рішення № 4 Трикратської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 24 лютого 2000 року, виданий Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області 15.06.2021 року за № 24.14-03/1, в якому зазначено, що ОСОБА_3 включено до списку громадян на одержання земельної частки (паю) із земель резервного фонду. Однак, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу на спадкове майно (сертифікату на право на земельну частку (пай)), видати свідоцтво про право на спадщину є неможливим. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду за вирішенням питання спадкування земельної частки (паю) після смерті чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 98-99).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. 
01 березня 2024 року за заявою ОСОБА_1 (спадкоємця за заповітом), Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області заведено спадкову справу № 14/2024. 
Позивач ОСОБА_1 частково спадщину оформив, отримавши свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку для його обслуговування, та на дві земельні ділянки за цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Проте позивач отримав відмову в оформленні спадкових прав щодо земельної частки (паю), зокрема з підстав відсутності правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_3 за життя останньої. 
Позиція апеляційного суду
Державний акт на право колективної власності на землю КСП імені 22-х Червоних партизанів отримало у лютому 1996 року. 
З пенсійного посвідчення члена колгоспу вбачається, що ОСОБА_3 з січня 1968 року є пенсіонеркою колгоспу 22 –х Червоних партизанів.
У списку осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю) ОСОБА_3 помилково внесена не була.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, не встигнувши вирішити питання захисту своїх прав на отримання земельної частки (паю).

Статтею 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який був чинним на момент смерті ОСОБА_3 , передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.
Оскільки довідкою виконкому Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 19.06.2024 року № 192/04-09 підтверджується, що на день смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з нею у будинку АДРЕСА_1 , то він вважається таким, що фактично прийняв спадщину.
24 лютого 2000 року Трикратською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області прийнято рішенням № 4, яким ОСОБА_3 включена до списку громадян на одержання земельної частки (паю) із земель резервного фонду. 
Зазначене рішення ніким не оскаржене та є чинним.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. 
Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
01 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 .
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Отже, з огляду на досліджені у справі докази, колегія суддів доходить висновку, що, ОСОБА_3 є особою, яка набула право на земельну частку (пай) відповідно до законодавства України, оскільки як пенсіонер господарства, помилково була пропущена у списку осіб, що додавався до акту на право колективної власності КСП імені 22-х Червоних партизанів на землю, що було отримане господарством у лютому 1996 року. 
Право ОСОБА_3 поновлено рішенням № 4 Трикратської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 24 лютого 2000 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 включено до списку громадян на одержання земельної частки (паю) із земель резервного фонду.
Син ОСОБА_3 – батько позивача ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину за правилами статей 529, 549 ЦК УРСР 1963 року (а.с. 98). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_2 , за заявою якої була заведена спадкова справа № 371/2008 від 24 липня 2005 року. 04 липня 2008 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріальної контори за прийняттям спадщини у тому числі щодо права на земельну частку (пай), однак державний нотаріус Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області довідкою-роз`ясненням № 279/01-16 рекомендував їй звернутися до суду за вирішенням цього питання. При цьому апеляційний суд враховує, що довідка-роз`яснення видана нотаріусом тільки 02.08.2022 року, при цьому нотаріусом не було винесено вмотивованої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку ОСОБА_2 могла б оскаржити.
Отже, з аналізу довідки-роз`яснення, наданої Другою Вознесенською нотаріальною конторою Миколаївської області вбачається, що спадкова справа № 371/2008 за заявою ОСОБА_2 щодо майна померлого чоловіка заведена ІНФОРМАЦІЯ_5 . 04 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про прийняття спадщини щодо житлового будинку. В оформленні спадкових прав щодо земельної частки (паю) ОСОБА_2 у встановленому закону порядку відмовлено не було, і тільки у серпні 2022 року було роз`яснено право звернення до суду за вирішенням цього питання (а.с. 98-99).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла. 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 пропустила законодавчо визначений строк на вчинення дій, спрямованих на оформлення спадкових прав на земельну частку (пай).
За таких обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 за життя не набула права на земельну частку (пай), оскільки не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), не отримала сертифіката на право на земельну частку (пай), а тому таке право не увійшло до складу спадщини після її смерті. 
Такий висновок суду спростовується приписами пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», за якими право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.
Невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, до зазначеного списку не може позбавляти її права на земельну частку.
Отже, ОСОБА_3 , як пенсіонер КСП ім. 22-х Червоних партизанів, мала право на отримання земельної частки (паю) з лютого 1996 року, однак помилково не була включена до відповідних списків.
Також помилковий висновок суду першої інстанції спростовується приписами статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до якої право на земельну частку (пай) мають, у тому числі громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Отже, ОСОБА_3 , як пенсіонер КСП ім. 22-х Червоних партизанів, має право на земельну частку (пай) як особа, яка відповідно до законодавства України набула таке право.
Право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) у подальшому успадковувалося ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у встановленому порядку.
Оскільки до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), ОСОБА_1 має право на спадкування належного ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у КСП ім. 22-х Червоних партизанів, яке було поновлено рішенням Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 4 від 24 лютого 2000 року «Про надання у приватну власність земельної частки (паю) із земель резервного фонду». 
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють відповідні правовідносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Вуїв Оксани Вікторівни задовольнити.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2025 року скасувати та постановити нове рішення.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 7,08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області із земель резервного фонду (невитребувані паї) в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2026 року