20.03.2026 
Справа № 482/1763/24 
Номер провадження 2/482/2/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

20 березня 2026 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судових засідань Алєксєєнко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фермерське господарство «Український сад», про розірвання договорів оренди та суборенди землі, стягнення заборгованості по орендній платі та моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернуся до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі.
У позовній заяві посилався на те, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія МК № 004877, виданого 14 травня 2004 року, йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 5,88 га., що розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, кадастровий номер 4824810000:05:004:0048.
01.03.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі (далі – договір оренди, договір), відповідно до умов якого в оренду відповідачу на сорок дев`ять років передано вищевказану земельну ділянку площею 5,88 га., кадастровий номер 4824810000:05:004:0048.
Відповідно п.п. 9 - 14 договору оренди відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату в розмірі 4 050,46 грн. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації, не пізніше 20 грудня звітного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивач вказував, що відповідач своїх обов`язків щодо виплати орендної плати, передбачених договором оренди, не виконує. На момент звернення з позовною заявою до суду, відповідач не виплатив позивачу орендну плату за 2016-2023 роки, яка становить 32 403,68 грн., що є підставою для припинення укладеного між ними договору оренди шляхом розірвання та стягнення з відповідача на його користь не виплаченої суми орендної плати в розмірі 32 403,68 грн.
09.09.2024 відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги позивача не визнає і заборгованості зі сплати орендної плати перед позивачем не має. Зазначив, що взаєморозрахунки між ними проводилися на підставі взаємної домовленості та з урахуванням договорів позики, за якими ОСОБА_3 надавав ОСОБА_1 у борг грошові кошти, в рахунок сплати орендної плати.
Вказав, що позивач має непогашену заборгованість перед ним за цими договорами позики, оформленими ОСОБА_1 у формі розписок. 
На підтвердження отриманих позивачем від відповідача коштів, долучив до відзиву копії наступних розписок:
Зокрема, згідно розписки від 01.02.2013 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_4 5 000 (п`ять тисяч) доларів США під 2% (щомісячно). Зобов`язується повернути всю суму 01.02.2014 року, - з правом дострокового повернення».
Згідно розписки від 12.08.2013 року, ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 (одну тисячу) євро у ОСОБА_3 строком на три місяці».
Згідно розписки від 16.11.2013 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_3 1 000 (одну тисячу) євро, зобов`язується повернути 15.05.2014 року».
Згідно розписки від 11.07.2014 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 (одну тисячу) доларів США у ОСОБА_4 . Зобов`язується повернути до 31.12.2014 року».
Згідно розписки від 18.11.2014 року, ОСОБА_1 зазначив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно».
Також відповідач зазначає, що в позовній заяві, яка подавалась позивачем у справі №482/964/24, та яка залишена без розгляду, ОСОБА_1 визнав, що в підтвердження своєї платоспроможності передав ОСОБА_3 три земельні ділянки, загальною площею 20 га, які належать ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і до тих пір поки ОСОБА_1 не будуть відшкодовані суми позик по розписках, дивіденти за оренду вищевказаних земельних ділянок (20 га) залишаються у відповідача. 
Відповідач у відзиві також наводить свої розрахунки щодо співвідношення отриманих позик до розміру орендної плати. 
При цьому зазначає, що заборгованість по орендній платі по 2017 рік включно ним погашено у відповідності до розписки від 18.11.2014 року. За 2018, 2021-2023 роки згідно взаємної домовленості кошти за оренду земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зараховувались рівними частинами на погашення боргу по чотирьох розписках. За 2019-2020 роки за оренду земельних ділянок позивач отримав від фермерського господарства «Український сад», яке є суборендарем вищевказаних земельних ділянок, кошти в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується даними касової книги за 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року. Щодо несплати ним орендної плати за 2024 рік, то зазначає, що як і на момент пред`явлення позову, так і на момент уточнення (збільшення) позовних вимог, термін сплати орендної плати ще не настав. 
Відтак, відповідач вважає, що ним протягом 2016 – 2023 років виконано обов`язки зі сплати орендної плати за договорами оренди землі від 01.03.2016 року, укладеними з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в повному обсязі, а натомість позивач не виконав взятих на себе зобов`язань по погашенню отриманих від нього позик. Просить в позові відмовити.
25.09.2024 року позивачем подано до суду клопотання, в якому проведено розрахунок орендної плати за землю на загальну суму 420 000,00 грн. Під час підготовчого судового засідання 14.10.2024 року судом протокольною ухвалою дане клопотання залишено без розгляду, за заявою позивача.
Також 14.10.2024 року в підготовчому судовому засіданні позивачем подано письмове клопотання, яке судом розцінюється як збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просив:
- розірвати договір оренди землі від 01.03.2016 року, у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати за період 2019-2024 роки та бажанням позивача продати усі земельні ділянки (20 га); 
- п. 9 договору оренди землі визнати нікчемним;
- стягнути з відповідача сукупну заборгованість за оренду трьох земельних ділянок (20 га) з 2019 по 2024 роки включно в сумі 448 000,00 грн.
При обґрунтуванні збільшеної суми орендної плати позивачем проведено розрахунок орендних платежів за три земельні ділянки (20 га) з 2019 по 2024 роки включно та з врахуванням взаєморозрахунків між сторонами.
28.10.2024 року, в судовому засіданні відповідачем подано суду заперечення по справі, відповідно до яких ОСОБА_3 вказує, що за період з 2019 по 2023 роки ним було виплачено ОСОБА_1 65 000 грн., тобто за кожний рік по кожному з трьох договорів оренди землі, з яких: 25 000,00 грн. за оренду 20 га. землі згідно даних касової книги за 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року; та ще 40 000,00 грн. у 2021 році. Суд звертає увагу, що будь-яких документів на підтвердження оплати у розмірі 40 000,00 грн. відповідачем до суду не надано.
Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04.12.2024 року, з підстав, зазначених в ухвалі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фермерське господарство «Український сад», в суборенді якого перебуває спірна земельна ділянка.
06.02.2025 року третьою особою ФГ «Український сад» подано відзив на позов, відповідно до якого третя особа заперечила щодо задоволення позовних вимог. Того ж дня відповідачем подано до суду доповнення до відзиву, в якому у відповідності до ст. 93 ЦПК України, поставлено ряд питань до позивача для отримання відповіді у формі заяви свідка. Додатково долучено копії листів ФГ «Український сад» №1 від 09.12.2024 року та відповідача №1 від 22.01.2025 року, адресованих позивачу із запрошенням для отримання орендної плати за 2024 рік.
Відповідно до відзиву, отриманого судом 26.02.2025 року, відповідач заперечує наявність заборгованості по орендній платі та вказує про наявність боргу позивача перед ним за договорами позики. Також заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи і виклик свідка, які обґрунтовані необхідністю підтвердження сплати відповідачем позивачеві грошових коштів в сумі 25 000,00 грн., отримання яких заперечує позивач. Для цього просив провести почеркознавчу експертизу для встановлення ідентичності підпису позивача, проставленого ним у касовій книзі ФОП ОСОБА_3 
10.03.2025 року позивачем подано до суду клопотання, яке судом розцінено як заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просив стягнути з відповідача 448 000,00 грн. заборгованості за оренду трьох земельних ділянок за період з 2019 року по 2023 рік; 200 000,00 грн. заборгованості за оренду трьох земельних ділянок за період з 2024 року по 2025 рік; 100 000,00 грн. моральної шкоди. Дана заява позивача про збільшення розміру позовних вимог ухвалою від 25.03.2025 року прийнята до розгляду.
Ухвалою суду від 15.04.2025 року в задоволення клопотання відповідача, призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено ряд питань:
1) Чи виконаний підпис (рукописний запис) від імені ОСОБА_1 , що міститься на зворотній частині аркуша 9 оригіналу касової книги ФОП ОСОБА_3 за 17.09.2019 року після слів «Аренда земли Ангелов ФГ Укр. Сад» самим ОСОБА_1 чи іншою особою?;
2) Чи виконаний підпис (рукописний запис) від імені ОСОБА_1 , що міститься на зворотній частині аркуша 11 оригіналу касової книги ФОП ОСОБА_3 за 26.09.2019 року після слів «ФГ Аренда земли Ангелов» самим ОСОБА_1 чи іншою особою?;
3) Чи виконаний підпис (рукописний запис) від імені ОСОБА_1 , що міститься на зворотній частині аркуша 83 оригіналу касової книги ФОП ОСОБА_3 за 25.09.2020 року після слів « ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )» самим ОСОБА_1 чи іншою особою? Провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 16.05.2025 року в задоволення клопотання експерта, для проведення експертизи надано експерту об`єкт дослідження - оригінал касової книги ФОП ОСОБА_3 , експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 та його вільні зразки підпису.
Ухвалою суду від 14.07.2025 року, у зв`язку із отриманням від Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку експерта, поновлено провадження у справі.
09.07.2025 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання, яке судом розцінено як заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просив:
- стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 107 960,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за два роки за період з 2019 року по 2020 рік; 70 560,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за три роки за період з 2021 року по 2023 рік та 29 400,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за 2024 рік; розірвати договір оренди землі від 01.03.2016 року, укладений між позивачем та відповідачем; розірвати договір суборенди землі від 31.05.2019 року, укладений між відповідачем та Фермерським господарством «Український сад»; направити матеріали справ трьох орендодавців: ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_5 , в правоохоронні органи щодо рейдерського захоплення ОСОБА_3 трьох земельних ділянок загальною площею 20 га, за ознаками в діях відповідача шахрайства в особливо великих розмірах (ст. 190 КК України) та підробки документів (ст. 358 КК України). 
В судовому засіданні 03.11.2025 року позивач вказану заяву підтримав, з підстав у ній викладених. Додатково вказав, щоб суд не брав до уваги його попередню заяву про збільшення розміру позовних вимог від 10.03.2025 року, в частині стягнення з відповідача 448 000,00 грн. заборгованості за оренду трьох земельних ділянок за період з 2019 року по 2023 рік, 200 000,00 грн. заборгованості за оренду трьох земельних ділянок за період з 2024 року по 2025 рік, оскільки в даній заяві були проведені розрахунки по трьох земельних ділянках, а предметом розгляду у даній справі є спір лише по одній із них. Також просив залишити вимогу про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. моральної шкоди.
Також в судовому засіданні 03.11.2025 року заявив ще одну вимогу про стягнення з відповідача 29 400,00 грн. заборгованості за оренду ділянки за 2025 рік, посилаючись при цьому, що строк сплати вказаної заборгованості уже настав.
Відповідач та його представник у судовому засіданні 03.11.2025 року також заявили ряд клопотань, зокрема про виклик у судове засідання, в якості свідка ОСОБА_9 , яка виконує обов`язки бухгалтера відповідача та зможе підтвердити отримання позивачем коштів у сумі 25 000,00 грн. за оренду трьох земельних ділянок; про повернення відповідачу оригінал касової книги ФОП ОСОБА_3 , боргових розписок, які надавалися для проведення почеркознавчої експертизи та про стягнення з позивача судових витрат за проведення почеркознавчої експертизи в розмір 32 569,34 грн.
Ухвалою суду від 07.11.2025 року, за результатами судового засідання, яке відбулося 03.11.2025 року, вирішено ряд клопотань учасників справи та визначено остаточний, вкотре змінений позивачем, предмет спору.
Зокрема, зважаючи на те, що змінені позовні вимоги були викладені як і в письмовій заяві позивача від 08.07.2025 року, так і усно у судовому засіданні 03.11.2025 року, та залишилась вимога про стягнення моральної шкоди, заявлена позивачем 10.03.2025 року, суд вважав за доцільне в даній ухвалі визначити остаточний змінений позивачем предмет спору.
За таких обставин, з врахуванням ухвали від 22.12.2025 року про виправлення описки, позовними вимогами позивача у даній справі судом визначено:
- стягнення з відповідача загальної суми заборгованості в розмірі 237 360,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за два роки за період з 2019 року по 2020 рік; 70 560,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за три роки за період з 2021 року по 2023 рік, 29 400,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за 2024 рік, 29 400,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за 2025 рік та 100 000,00 грн. моральної шкоди;
- розірвання договору оренди землі від 01.03.2016 року, укладеного між позивачем та відповідачем;
- розірвання договору суборенди землі від 31.05.2019 року, укладеного між відповідачем та Фермерським господарством «Український сад».
15.12.2025 року відповідачем подано суду відзив на змінені позивачем позовні вимоги. Суть заперечень, викладених у ньому, збігаються із попередньо наданими суду поясненнями. Так відповідач не визнає наявність заборгованості за договором оренди, та вказує на наявність боргу позивача перед ним, за договорами позики. 
Зокрема зазначає, що: 
«.. на підставі копій касової книги ФОП ОСОБА_3 за 17.09.2019 і 26.09.2019, 25.09.2020, доданих до відзиву, у 2019-2020 роках за оренду 20 га ОСОБА_1 було сплачено 25 000,00 грн., а за проханням ОСОБА_1 за три роки наперед у 2021 році з урахуванням договірної плати за оренду трьох ділянок землі – 40 000,00 грн., а не у 2018 році, як йдеться у клопотанні ОСОБА_1 від 14.10.2024.
Тож, підсумовуючи, за час судового розгляду встановлено, що мною згідно взаємної домовленості у 2019 – 2023 роках було грошима виплачено ОСОБА_6 65 000,00 грн., тобто за кожен рік по кожному із трьох договорів оренди земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (4050,46+4052,27+4043,72=12146,45х5 років = 60 732,25 грн.) та одночасно в розмірі річної орендної плати за три земельні ділянки погашалося рівними частинами «тіло» позики відповідно борговим розпискам.
Зрештою слідує, що ОСОБА_1 на підставі довіреностей від ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в питаннях оплати за оренду 20 га землі і погашення своїх боргів за позикою діяв узгоджено, оскільки до останнього часу, тобто на протязі восьми років, оскільки будь-яких заяв від них я не отримував.
Що стосується зі сплати за оренду землі у 2024-2025 році, то відповідачем особисто та від ФГ «Український сад» ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 направлялися запрошення для отримання коштів, але ніхто не з`явився».
В судовому засіданні 22.12.2025 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розірвати договір оренди землі у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, та договір суборенди, у зв`язку з тим, що він не надавав згоди орендарю на його укладення. Підтвердив, що заборгованість по орендній платі за 2019 – 2025 роки відповідачем не сплачена. Додатково вказав, що у зв`язку із скасуванням мораторію на продаж землі, з 2021 року ним проведено нарахування орендної плати за ринковими цінами. Зміни до договору оренди в частині розміру орендної плати не вносились. Просив не брати до уваги посилання відповідача на позовну заяву від 01.05.2024 року у справі №482/964/24, оскільки у ній ним допущені помилки, та у зв`язку з чим 27.08.2024 року ухвалою суду вказаний позов залишено без розгляду. Також вказав, що взаєморозрахунки між ним та відповідачем за отриманими по борговим розпискам коштами проведено зарахування цих коштів в рахунок орендної плати до 2017 року включно, а 40 тисяч гривень зараховано за 2018 рік, як орендну плату за три земельні ділянки. 
Відповідач та його представник у судовому засіданні 22.12.2025 року проти задоволення позову заперечили, вказавши що заборгованість по орендній платі перед позивачем відсутня, оскільки взаєморозрахунки між сторонами проводилися на підставі взаємної домовленості, з врахуванням наявного боргу позивача за борговими розписками. Додатково вказали, що незважаючи на наявність боргу по боргових розписках, за період з 2019 по 2023 рік ОСОБА_3 фактично ще сплатив ОСОБА_1 65 тисяч гривень за оренду трьох земельних ділянок, з яких 25 тисяч гривень сплачено за касовою книгою та 40 тисяч гривень, отримання яких визнав позивач у клопотанні від 14.10.2024 року, що свідчить про подвійну оплату. Щодо отримання орендної плати за 2024 та 2025 роки, відповідачем надсилались запрошення позивачу, однак останній для отримання коштів не з`явився. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є бухгалтером відповідача, показала, що вона 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року особисто видала позивачу орендну плату за 2019 – 2020 роки в загальній сумі 25 000,00 грн., за оренду трьох земельних ділянок, які належать позивачу, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що відображено у касовій книзі.
В судових дебатах позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Також вказав, що він не проставляв своїх підписів у касовій книзі ФОП ОСОБА_10 та не отримував цих коштів, у зв`язку з цим просив не брати до уваги покази свідка ОСОБА_9 .
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання 11.03.2026 року не з`явилися.
Представник відповідача у судових дебатах 11.03.2026 року проти задоволення позову заперечив, виклавши свою позицію письмово та вказавши що у відповідача заборгованість по орендній платі перед позивачем відсутня, що підтверджено долученими до справи доказами.
Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 004877, виданого Новоодеською РДА 14 травня 2004 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,88 га., що розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, кадастровий номер 4824810000:05:004:0048.
01.03.2016 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендарю передано земельну ділянку площею 5,8845 га., розташовану в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, на строк 49 років.
Згідно з п. 5 договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації, на момент укладення договору оренди, становить 135 015,39 грн.
Відповідно до Витягу № НВ-4800496592024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 08.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 становить 144 018,83 грн.
Відповідно до розділу «Орендна плата» договору оренди, сторони визначили розмір орендної плати, строк та форму її сплати. Зокрема згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 050,46 грн. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації; орендна плата виплачується у грошовій або в натуральній формі (за бажанням орендодавця сільськогосподарською продукцією по договірним цінам на момент розрахунку). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 договору). Орендна плата вноситься у такі строки: у грошовій формі – один раз на рік до 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 11 договору). Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12 договору). Розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13 договору). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 14 договору).
Суд звертає увагу на те, що спосіб виплати орендної плати у грошовій формі договором не визначений.
Земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції (п. 15 договору). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день державної реєстрації цього договору без акту її приймання – передачі (п. 20 договору).
Право на оренду земельної ділянки не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано в заставу (абзац 3 п. 25 договору).
Згідно з п. 28 договору, орендодавець, серед іншого, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (п. 36 договору).
Згідно з п. 38-39 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 42 договору). 
Право оренди земельної ділянки відповідача за вказаним договором оренди зареєстроване в ДРРПНМ 09.03.2016 року, номер запису 13646491, строк дії – 08.03.2065 року.
Таким чином судом встановлено, що договір оренди землі від 01.03.2016 року набрав чинності 09.03.2016 року – з моменту його державної реєстрації в ДРРПНМ.
31.05.2019 року між відповідачем, як орендарем, та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фермерським господарством «Український сад», як суборендарем, укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого суборендарю передано земельну ділянку площею 5,8845 га., розташовану в межах території Новоодеської міської ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області, на строк 46 років. 
Більшість умов вказаного договору суборенди є ідентичними умовам договору оренди від 01.03.2016 року.
Відмінною умовою є те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 137030,29 грн. (п. 5 договору суборенди). Орендна плата вноситься суборендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто – 4 110,91 грн. на рік (п. 8 договору суборенди), один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця, натуральна – до 20 числа останнього у звітному році місяця (п. 10 договору суборенди).
Право суборенди земельної ділянки ФГ «Український сад» за вказаним договором суборенди зареєстроване в ДРРПНМ 31.05.2019 року, номер запису 31842551, строк дії – 08.03.2065 року.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" - далі Закон).
Статтею 13 Закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч. 1 ст. 21 Закону).
За ст. 23 Закону, орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини. 
Частинами 3 та 4 статті 31 Закону передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Ч. 1 ст. 32 Закону встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Ст. 24 Закону визначено право орендодавця вимагати від орендаря, в тому числі, і своєчасного внесення орендної плати.
За правилами ч. 3 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно з п. «д» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Наведені положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року у справі № 6-146цс12.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до останніх, змінених позовних вимог, які прийняті ухвалою суду від 07.11.2025 року до розгляду, позивач, посилаючись на систематичну не сплату відповідачем орендної плати, просив стягнути з ОСОБА_3 : 
- згідно з клопотанням від 08.07.2025 року: 8 000,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за два роки за період з 2019 року по 2020 рік; 70 560,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за три роки за період з 2021 року по 2023 рік, 29 400,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за 2024 рік, що разом становить суму 107 960,00 грн.;
- згідно з клопотанням про стягнення моральної шкоди, заявленим позивачем 10.03.2025 року в розмірі 100 000,00 грн. моральної шкоди;
- згідно з усним клопотанням, заявленим у судовому засіданні 03.11.2025 року, про стягнення 29 400,00 грн. заборгованості за оренду ділянки за 2025 рік.
При цьому, судом у вказаній ухвалі від 07.11.2025 року, визначено загальну суму заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача, і яка становить 138 360,00 грн.
Однак судом при визначенні загальної суми, яку просить стягнути позивач, було допущено арифметичну помилку. Фактично загальний розмір позовних вимог становить 237 360,00 грн., з яких: 107 960,00 грн. орендна плата за період з 2019 по 2024 роки (8 000,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за два роки за період з 2019 року по 2020 рік; 70 560,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за три роки за період з 2021 року по 2023 рік, 29 400,00 грн. заборгованість за оренду ділянки за 2024 рік) + 29 400,00 грн. заборгованості за оренду ділянки за 2025 рік + 100 000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року виправлено зазначену арифметичну помилку.
Відтак, враховуючи викладене, позивачем проведено розрахунки заборгованості по орендній платі за договором оренди від 01.03.2016 року, в наступному розмірі: 4000,00 грн. – за 2019 рік, 4000,00 грн. – за 2020 рік, 23520,00 грн. – за 2021 рік, 23520,00 грн. – за 2022 рік, 23520,00 грн. – за 2023 рік, 29 400,00 грн. – за 2024 рік та 29 400,00 грн. – за 2025 рік.
Відповідно до розділу «Орендна плата» договору оренди від 01.03.2016 року, сторони визначили розмір орендної плати, зокрема згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 050,46 грн. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації, яка розрахована за визначеною у п. 5 даного договору оренди, нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнтів індексації, на момент укладення договору оренди, в розмірі 135 015,39 грн.
Згідно з договором суборенди землі від 31.05.2019 року, укладеним між відповідачем та третьою особою, нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки на дату укладення договору становить 137030,29 грн. (п. 5 договору суборенди), та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить – 4 110,91 грн. на рік (п. 8 договору суборенди).
Відповідно до Витягу № НВ-4800496592024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 08.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 становить 144 018,83 грн., та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2024 рік повинна становити 4320,56 грн. (144 018,83 грн. х 3% = 4320,56 грн.).
Інших розмірів нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 матеріали справи не містять, відтак з врахуванням зазначеного, суд проводить розрахунок розміру орендної плати в межах заявленого позивачем періоду, яка становить не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі, та яка повинна була сплачуватись відповідачем, тобто з 2016 року по 2018 рік (із нормативної грошової оцінки землі 135 015,39 грн.) орендна плата становила 4 050,46 грн. на рік; з 2019 року по 2023 рік (із нормативної грошової оцінки землі 137030,29 грн.) орендна плата становила 4 110,91 грн.; та за період з 2024 року по 2025 рік (із нормативної грошової оцінки землі 144 018,83 грн.) орендна плата становила 4320,56 грн.
На підтвердження належного виконання взятих на себе зобов`язань по сплаті орендної плати за договором оренди від 01.03.2016 року відповідачем надано до суду договори позики у формі розписок, за якими, як стверджує ОСОБА_3 , він та його мати ОСОБА_4 передавали позивачу грошові кошти, зокрема:
- згідно розписки від 01.02.2013 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_4 5 000 (п`ять тисяч) доларів США під 2% (щомісячно). Зобов`язується повернути всю суму 01.02.2014 року, - з правом дострокового повернення»;
- згідно розписки від 12.08.2013 року, ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 (одну тисячу) євро у ОСОБА_3 строком на три місяці»;
- згідно розписки від 16.11.2013 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв в борг у ОСОБА_3 1 000 (одну тисячу) євро, зобов`язується повернути 15.05.2014 року»;
- згідно розписки від 11.07.2014 року ОСОБА_1 зазначив, що: «взяв у борг 1 000 (одну тисячу) доларів США у ОСОБА_4 . Зобов`язується повернути до 31.12.2014 року»;
- згідно розписки від 18.11.2014 року, ОСОБА_1 зазначив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно».
Також відповідач вказує, що за 2019-2020 роки за оренду земельних ділянок позивач отримав від нього, як голови фермерського господарства «Український сад», яке є суборендарем вищевказаних земельних ділянок, кошти в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується даними касової книги за 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року.
З врахуванням зазначеного, вважає, що загальна сума отриманих позивачем від нього грошових коштів, є більшою ніж розмір заборгованості, про наявність якої вказує позивач.
Із вищезазначених боргових розписок, вбачається, що між відповідачем і ОСОБА_4 та позивачем існували правовідносини позики, за якими позивач отримував грошові кошти на визначених у цих розписках умовах. На зворотніх частинах вказаних розписок відображені відомості про отримання певних коштів. Однак, належних доказів того, що позичені у відповідача та у ОСОБА_4 кошти повинні бути враховані в рахунок орендної плати відповідачем не надано. Не містять такої інформації і відомості із зворотних частин вказаних розписок. 
У своїх запереченнях відповідач вказує, що розрахунки між ним та позивачем відбувалися згідно взаємної домовленості, однак належних доказів такої домовленості між сторонами, відповідач суду не надав. Окрім того проти цього заперечує позивач, що свідчить про відсутність відповідних домовленостей.
Розписка від 18.11.2014 року, в якій ОСОБА_1 зазначив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно» також однозначно не свідчить про добровільне зарахування між сторонами орендної плати станом на 2017 рік, оскільки у ній йде мова про спільну діяльність на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, без конкретизації якої саме спільної діяльності та на якій конкретно земельній ділянці. Однак вказаний період сплати орендної плати не є предметом розгляду у даній справі, оскільки відповідно до останніх уточнень позовних вимог, які встановлено в ухвалах суду від 07.11.2025 року та від 22.12.2025 року, предметом розгляду у даній справі є сплата орендної плати за період з 2019 року по 2025 рік. 
Також відповідач вказує, що за 2019-2020 роки за оренду земельних ділянок позивач отримав від нього, як голови фермерського господарства «Український сад», яке є суборендарем вищевказаних земельних ділянок, кошти в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується даними касової книги за 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року, за оренду 20 га. 
Позивач заперечує отримання ним даних коштів, зазначаючи, що підписи про їх отримання проставлені не ним.
Відповідно до висновку експерта №1912-34-25 від 26.06.2025 року, встановити, чи виконані підписи у касовій книзі 17.09.2019 року, 26.09.2019 року та 25.09.2020 року, про отримання коштів самим ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилось можливим. 
Покази свідка ОСОБА_9 судом оцінюються критично, оскільки такі суперечать фактично встановленим судом обставинам. Зокрема проставлення підпису ОСОБА_1 про отримання коштів не вдалося підтвердити висновком експерта та заперечується позивачем.
Окрім того, як стверджує відповідач, як і передані позивачеві за борговими розписками кошти, так і кошти за касовою книгою, нібито враховувались за оренду відразу трьох земельних ділянок, загальною площею 20 га, які належать, окрім позивача, також іншим особам, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не є сторонами у даній справі. 
Відповідач не надав суду належних доказів, які би свідчили про конкретні суми, зараховані в рахунок орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048, яка належить позивачу, та щодо якої судом розглядається спір у даній справі. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявність чи відсутність заборгованості за борговими розписками не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки такі не містять відомостей, які б свідчили про отримання / зарахування коштів в рахунок орендної плати за договором оренди від 01.03.2016 року. Невиконання умов щодо повернення коштів за вищевказаними розписками можуть бути окремим предметом розгляду в окремій справі.
Окрім того, відповідно до останньої розписки від 18.11.2014 року, ОСОБА_1 засвідчив, що: «від спільної діяльності з ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, отримав належну йому суму у повному обсязі до 2017 року (включаючи збір врожаю) включно», однак у даній справі суд не розглядає належне / неналежне виконання умов договору оренди в частині сплати орендної плати до 2019 року, оскільки предметом розгляду у даній справі є сплата орендної плати за період з 2019 року по 2025 рік.
Не надано суду також належних доказів припинення зобов`язання відповідача по сплаті орендної плати за Договором оренди, в період з 2019 року по 2025 рік, у зв`язку із зарахування зустрічних однорідних вимог, чи припинення зобов`язання за домовленістю сторін або шляхом прощення боргу, які визначено статтями 601-607 ЦК України.
Також суд відкидає посилання відповідача на той факт, що при поданні ОСОБА_1 позовної заяви у справі №482/964/24, та яка залишена без розгляду, останній визнав, що в підтвердження своєї платоспроможності передав ОСОБА_3 три земельні ділянки, загальною площею 20 га, які належать ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і до тих пір поки ОСОБА_1 не будуть відшкодовані суми позик по розписках, дивіденти за оренду вищевказаних земельних ділянок (20 га) залишаються у відповідача. Оскільки поведінка ОСОБА_1 , як позивача щодо поданого раніше позову у справі №482/964/24, до відповідача ОСОБА_3 , не є достатньою підставою для підтвердження відсутності у ОСОБА_3 заборгованості по орендній платі за договором оренди від 01.03.2016 року, так-як вказана позовна заява по суті вирішена не була, а сам факт подання будь-якої позовної заяви не є підставою для не виконання взятих на себе зобов`язань боржником, оскільки це порушує конституційне право громадян на судовий захист. Окрім того, із вказаної позовної заяви ОСОБА_1 у справі №482/964/24 вбачається, що він, окрім себе, також діяв в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і позов пред`являвся як і до ОСОБА_3 (відповідача у даній справі), так і до ОСОБА_4 , однак вказані особи не є сторонами у даній справі, у зв`язку з чим суд обмежений у праві вирішувати питання щодо їх прав і обов`язків. Також судом встановлено, що вищевказана позовна заява стосувалася розірвання трьох договорів оренди та стягнення за їх невиконання орендної плати, натомість предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли із договору оренди від 01.03.2016 року, укладеного з позивачем.
Не підтверджують також належного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання по сплаті орендної плати за 2021 – 2023 роки, його посилання на передачу позивачу 40 000,00 грн. в рахунок орендної плати за вказаний період, у зв`язку з тим, що жодних доказів, які би це підтверджували до суду не надано. Натомість позивач підтверджує отримання вказаних коштів та вказує, що такі надавалися в рахунок орендної плати за три земельні ділянки за 2018 рік. Враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо здійснення оплати цих коштів відповідачем із визначенням відповідного призначення платежу, суд не вправі надати оцінку даним фактам. 
За таких обставин суд вважає, що відповідач не надав належних доказів виконання взятих на себе за договором оренди від 01.03.2016 року зобов`язань по сплаті орендної плати за період з 2019 року по 2025 рік.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435св18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України: (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932св18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).
Відповідно до позовних вимог, позивач вказує на несплату відповідачем орендної плати за період з 2019 року по 2025 рік, тобто на протязі семи років. При цьому суд враховує, що для отримання оплати за оренду землі за 2024-2025 роки, відповідачем особисто та ФГ «Український сад» ОСОБА_1 направлялися запрошення для отримання коштів, однак за твердженням відповідача, позивач для їх отримання не з`явився, та розцінює це як спробу, якою відповідач вжив відповідних заходів для сплати орендної плати, а тому не враховує 2024-2025 роки, як такі у яких відповідач порушив свій обов`язок за договором оренди. Разом з тим суд не розцінює вищевказане як фактичну оплату вказаних сум з огляду на те, що доказів отримання коштів орендодавцем суду не надано.
Таким чином суд приходить до висновку, що у період відносин сторін з приводу вищевказаного договору оренди землі, який входить до предмету доказування (2019-2025 роки включно), відповідач більше чим двічі порушив свій обов`язок по виплаті орендної плати, а саме за період з 2019 року по 2023 роки, тобто має місце систематична невиплата орендної плати, що є істотним порушенням договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди землі від 01.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 площею 5,88 га, який було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.03.2016 року, номер запису 13646491.

Ще однією, самостійною підставою для розірвання договору оренди землі від 01.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є передача відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 в суборенду Фермерському господарству «Український сад» за договором суборенди землі від 31.05.2019 року, без письмової згоди орендодавця.
Так, згідно з даним договором суборенди, суборендарю передано земельну ділянку площею 5,8845 га., з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048, яка знаходиться в користуванні Орендаря відповідно до договору оренди землі від 01.03.2016 року, укладеного між Орендарем та громадянином ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 25 договору оренди землі від 01.03.2016 року, право на оренду земельної ділянки не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано в заставу.
Згідно з частиною шостою статті 93 Земельного кодексу України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).
За ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. 
Ст. 774 ЦК України передбачено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 8 Закону, серед іншого, визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально.
Як вказано вище, договором оренди від 01.03.2016 року не передбачено право орендаря передавати в суборенду земельну ділянку без згоди орендодавця. Суду не надано відповідачем доказів наявності такої згоди ОСОБА_1 про передачу земельної ділянки в суборенду. Більше того, в судових засіданнях позивач підтвердив, що така згода у нього відповідачем не запитувалася та ним не надавалася.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
За змістом статей 24 та 25 Закону припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 Закону України "Про оренду землі".
Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-161цс13 та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 133/158/16-ц, провадження № 61-21693сво18.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично передав орендовану земельну ділянку у користування іншій особі – ФГ «Український сад» без згоди орендодавця, що суперечить умовам договору оренди, положенням Закону України «Про оренду землі» та Земельного Кодексу України, і є самостійною підставою для розірвання договору оренди.
Враховуючи вищезазначене, та те, що згідно з вимогами ст. 8 Закону, якими передбачено, що у разі припинення договору оренди, чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється, у зв`язку із задоволенням вимоги позивача про розірвання договору оренди землі від 01.03.2016 року, вимога позивача про розірвання договору суборенди землі від 31.05.2019 року, укладеного між відповідачем та Фермерським господарством «Український сад» також підлягає до задоволення. 

Щодо стягнення з відповідача орендної плати за договором оренди землі від 01.03.2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне:
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем; річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків від нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Відповідно до розділу «Орендна плата» договору оренди від 01.03.2016 року, сторони визначили розмір орендної плати, зокрема згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 050,46 грн. на рік, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації.
Згідно з договором суборенди землі від 31.05.2019 року, укладеним між відповідачем та третьою особою, нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки на дату укладення договору становить 137030,29 грн. (п. 5 договору суборенди), та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 2019 року становить – 4 110,91 грн. на рік (п. 8 договору суборенди).
Відповідно до Витягу № НВ-4800496592024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого станом на 08.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 становить 144 018,83 грн., та відповідно орендна плата у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки починаючи з 2024 року повинна становити 4320,56 грн. (144 018,83 грн. х 3% = 4320,56 грн.).
Інших розмірів нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048 матеріали справи не містять.
Відтак з врахуванням зазначеного, суд проводить розрахунок розміру орендної плати в межах заявленого позивачем періоду, яка не може становити менше 3% від нормативної грошової оцінки землі, та яка повинна була сплачуватись відповідачем, тобто з 2019 року по 2023 рік (із нормативної грошової оцінки землі 137030,29 грн.) орендна плата становила 4 110,91 грн.; та за період з 2024 року по 2025 рік (із нормативної грошової оцінки землі 144 018,83 грн.) орендна плата становила 4320,56 грн.
Однак, враховуючи визначений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути орендну плату в межах заявлених позовних вимог на загальну суму 28 973,85 грн., з яких: 4000,00 грн. – за 2019 рік, 4000,00 грн. – за 2020 рік, 4 110,91 грн. – за 2021 рік, 4 110,91 грн. – за 2022 рік, 4 110,91 грн. – за 2023 рік, 4320,56 грн. – за 2024 рік та 4320,56 грн. – за 2025 рік.
В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача орендної плати, позов до задоволення не підлягає, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено встановлення визначеного ним розміру орендної плати у договорі оренди від 01.03.2016 року. 
Суд не враховує також посилання позивача на необхідність стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, нарахованій за ринковими цінами або на підставі долучених ним довідок про розмір орендної плати, яка сплачується іншою юридичною особою своїм орендодавцям, оскільки, як зазначено вище, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, однак доказів внесення відповідних змін до договору оренди від 01.03.2016 року позивачем не надано.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до клопотання від 10.03.2025 року позивач просив стягнути з відповідача на його користь 100 000,00 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи її тим, що у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, погіршився стан здоров`я позивача і він вимушений був звертатися до лікаря. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач, пред`являючи вимогу про стягнення моральної шкоди, лише зазначив, що у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, погіршився його стан здоров`я і він вимушений був звертатися до лікаря, через що йому була завдана моральна шкода. При цьому не додає жодних документів, не конкретизує негативних наслідків, які для нього настали та не обґрунтовує розміру такої моральної шкоди.
Ураховуючи викладене, позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та настанням шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України, змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем частково підтверджено заявлені позовні вимоги, а відповідачем не спростовано їх належними доказами, у зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення.
Інші доводи учасників справи не знайшли свого підтвердження під час її розгляду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При розподілі судових витрат судом враховано: 
Сума позову 237 360,00 грн., за який повинно було бути сплачено 2373,60 грн. (1 відсоток ціни позову) судового збору. 
У силу ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та оскільки позов задоволено частково в сумі 28 973,85 грн., що становить 12,2 % від заявленої до стягнення суми, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 289,60 грн. судового збору (2373,60 грн. х 12,2 % = 289,60 грн.) пропорційно до задоволеного позову, а інша частина компенсується за рахунок держави.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, за проведення судової почеркознавчої експертизи, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід залишити за відповідачем. 
У відповідності до ст. 96 ЦПК України, повернути відповідачу оригінал касової книги ФОП ОСОБА_3 . 
За таких обставин, керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фермерське господарство «Український сад», про розірвання договорів оренди та суборенди землі, стягнення заборгованості по орендній платі та моральної шкоди – задовольнити частково.
Розірвати договір оренди землі від 01.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048, площею 5,8845 га., який було зареєстровано в ДРРПНМ 09.03.2016 року державним реєстратором Новоодеського районного управління юстиції, Миколаївської області, Литвиненко Н.Є., номер запису про інше речове право 13646491.
Розірвати договір суборенди землі від 31.05.2019 року, укладений між ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_2 ) і Фермерським господарством «Український сад» (ЄДРПОУ 38026617), щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4824810000:05:004:0048, площею 5,8845 га., який було зареєстровано в ДРРПНМ 31.05.2019 року державним реєстратором Новобузької міської ради, Миколаївської області, Альбертін О.В., номер запису про інше речове право 31842551.
Стягнути з ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по орендній платі за 2019-2025 роки включно у сумі 28 973,85 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три гривні 85 копійок) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Держави судовий збір в розмірі 289,60 (двісті вісімдесят дев`ять гривень 60 копійок) грн. на рахунок UA508999980313101206000014468, отримувач Миколаїв ГУК/тг м. Нова Одеса/22030101, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету – 22030101. 

Повернути  ОСОБА_3 оригінал касової книги ФОП ОСОБА_3 . 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2026 року.

Головуючий суддя         В.М. Кічула