ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"17" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/288/26	

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код ЄДРПОУ 42399676)
До відповідача: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Клушина, буд. 5-А, код ЄДРПОУ 05514413)
про стягнення
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Граненко М.М. 
Представники сторін:

Представник позивача: Верхацький І.В. - на підставі довіреності №147 від 30.12.2025р.
Представники відповідачів: Прокопишин Н.Ю. - на підставі довіреності №455 від 19.02.2026р..

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства (далі – КП) "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу № 9256-ТКЕ(24)-14 від 05.09.2024р. у розмірі 17 360 525 грн 19 коп.
Ухвалою суду від 03.02.2026р. прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі №916/288/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.02.2026р. 
20 лютого 2026р. до суду від позивача надійшла заява (вх.№6254/26 від 20.02.2026р.) про зменшення позовних вимог, згідно якої ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» просить стягнути з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" заборгованість у розмірі 17 200 000 грн.
Протокольною ухвалою суду від 26.02.2026р. підготовче засідання відкладено на 17.03.2026р. Протокольною ухвалою суду від 17.03.2026р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 09.04.2026р.
Позивач – ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26.02.2026р.
Відповідач – КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 23.02.2026р.
Позивач у справі зазначає, що між ним (Постачальник) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Споживач) 05.09.2024р. було укладено Договір №9256-ТКЕ(24)-14 постачання природного газу (далі – Договір).
На твердження позивача, на виконання умов Договору протягом листопада 2024 – березня 2025рр. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» передало у власність відповідача природний газ на загальну суму 64 650 474 грн 86 коп., що підтверджується актами приймання – передачі природного газу.
Відповідно до п. 5.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Позивач повідомляє, що оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково, на суму 47 289 949 грн 67 коп., та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 5.1 Договору.
Також, позивач зауважив, що після відкриття провадження по справі, від відповідача надійшли грошові кошти на погашення основної заборгованості, у звязку із чим сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 17 200 000 грн.
Щодо доводів відповідача про те, що саме держава має оплачувати заборгованість, позивач наводить судову практику та зазначає, що для врегулювання заборгованості за Договором повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, або зміни зобов`язання за Договором на інше зобов`язання, встановлене Договором про проведення взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Договором про реструктуризації заборгованості згідно з ст. 5 вищезазначеного Закону. 
На думку позивача, саме лише виконання деяких елементів процедури врегулювання учасником, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», та затвердження суми різниці в тарифах не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості і, як наслідок, до відсутності заборгованості за Договором.
В якості нормативного обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України і просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що залишок боргу має бути оплачений державою, а не підлягає стягненню з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" в силу вимог законодавства, яке було прийнято в період з 2022 року по даний час.
КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" зауважує, що має особливий статус для міста Ізмаїла оскільки є основним і єдиним джерелом теплопостачання в місті Ізмаїл та обслуговує споживачів чотирьох категорій: населення, бюджетні установи, інші споживачі та релігія. 
Згідно Договору, за яким обліковується заборгованість, КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" закуповувало природний газ в ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» для виробництва теплової енергії категорії споживачів «населення». Свою діяльність, в тому числі і закупівлю природного газу для виробництва теплової енергії, підприємство здійснює за рахунок тарифів, які затверджуються у встановленому законом порядку.
Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлено принцип, згідно з яким тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Однак, 29.07.2022р. було прийнято Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонуванням», яким, по-перше, теплопостачальним підприємствам забороняється підвищувати тарифи на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) для населення протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано (п. 1 ст. 1 розд. 1); по-друге, передбачена компенсація заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та послуги з постачання теплової енергії (пункт 1 ст. 2 розд. 1).
Тобто, як зазначає відповідач, для всіх теплопостачальних підприємств, в тому числі і для КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", встановлений мораторій на підвищення тарифів. 
Згідно рішень виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 631 від 28.09.2022р., № 618 від 22.09.2023р, № 889 від 16.09.2024р. в силу встановлення Законом мораторію на підвищення тарифів у сфері теплопостачання, для потреб населення в місті Ізмаїлі застосовується тариф на послугу з постачання теплової енергії, який був затверджений ще рішенням від 26.11.2018р. № 1285.
Разом з цим, законодавець вніс зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водо відведення» від 03.11.2016р. № 1730 (в редакції Закону № 2479), якими передбачив, що взаеморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія ’’Нафтогаз Трейдинг"..., за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан.
Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
На твердження відповідача, мета Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водо відведення» досягається шляхом усунення теплопостачальних організацій від виконання зобов`язання за договором постачання природного газу в частині, гарантованій державою, а реалізація права на отримання зазначеного відшкодування поставлена у залежність від існування компенсаційного механізму, що має бути встановлений в окремому законі, а не шляхом примусового стягнення.
Відповідач повідомив, що листом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.01.2022р. № 7/10.1/519-22 підтверджено включення КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до реєстру учасників процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водо відведення».
Як зазначає відповідач, всього за період з 01.10.2024 - 01.10.2025 роки, тобто і за період дії Договору, обсяг різниці в тарифах склав 17 844 416,61 грн, що більше за суму боргу за спожитий природний газ, що підтверджується протоколами засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Беручи до уваги зазначене, відповідач стверджує, що заборгованість, яка є предметом спору, дорівнює сумі різниці в тарифах, що підтверджується відповідними протоколами, має бути оплачена за рахунок компенсації різниці в тарифах, а не шляхом примусового стягнення такої заборгованості в судовому порядку, у зв`язку із чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, судом встановлено, що 05.09.2024р. між ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (Постачальник) та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Споживач) було укладено Договір №9256-ТКЕ(24)-14 постачання природного газу, згідно з п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп.1) п.4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. 
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, між сторонами у справі склалися правовідносини щодо купівлі-продажу. 
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Згідно з п. 1.2. Договору Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у Споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між Споживачем та Оператором газорозподільної системи (надалі – Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний EIC-код та/або укладений договір транспортування природного газу між Споживачем та Оператором газотранспортної системи (надалі – Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний EIC-код (якщо об`єкти Споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної системи). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе Споживач.
Згідно Додаткової угоди №2 від 05.09.2024р. до Договору №9256-ТКЕ(24)-14 сторони домовились викласти перший абзац та таблицю п. 2.1. Договору в наступній редакції: сторони погодили, що Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з вересня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 8 287,08700 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях.
Зобов`язання Постачальника щодо постачання природного газу відповідно до даного пункту Договору та реєстрації Споживача в Реєстрі споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (надалі – Реєстр або Реєстр споживачів) для Споживачів, які включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" наступають після настання відкладальних обставин, а саме – після надання такими Споживачами Постачальнику довідки (у довільній формі) про відкриття небюджетного рахунка в органах Казначейства та оригіналу або копії укладеного договору/додаткової угоди (додаткового договору) про договірне перерахування грошових коштів з поточних банківських рахунків, що відповідає вимогам, зазначеним у пункті 3.3 цього Договору. Постачання природного газу відповідно до даного пункту Договору та реєстрація Споживача в Реєстрі споживачів здійснюється до 30.04.2025 року, відповідно до пункту 3.3 цього Договору.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно з п. 3.5. Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється окремими актами приймання-передачі газу.
Відповідно до п. 3.6. Договору звірка фактично використаного обсягу газу за цим Договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду, ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС.
За матеріалами справи, з листопада 2024 р. по березень 2025 р. Постачальник поставив Споживачеві природний газ на загальну суму 64 650 474 грн 86 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2024р. на суму 6 763 886 грн 99 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2024р. на суму 423 420 грн 37 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2024р. на суму 3 193 741 грн 46 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2024р. на суму 8 951 102 грн 80 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2024р. на суму 644 702 грн 65 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2024р. на суму 4 442 632 грн 93 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2025р. на суму 9 870 717 грн 29 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2025р. на суму 743 543 грн 86 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2025р. на суму 4 651 556 грн 09 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2025р. на суму 9 784 637 грн 63 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2025р. на суму 772 514 грн 29 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2025р. на суму 4 823 429 грн 21 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2025р. на суму 6 455 610 грн 16 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2025р. на суму 446 503 грн 40 коп.; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2025р. на суму 2 682 475 грн 73 коп.
Господарський суд зазначає, що всі акти приймання-передачі підписано сторонами та скріплено печатками без жодних зауважень.
Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ – до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.
За умовами п. 5.4. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору. Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором.
Згідно з п. 5.5. Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ; у четверту чергу - компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу.
За приписами п.2 ч.2 ст.13 Закону України “Про ринок природного газу” споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Таким чином, Споживач – КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго", мав належним чином виконувати прийняті на себе зобов`язання щодо оплати вартості спожитого природного газу у визначеному Договором порядку та у визначені строки. 
За матеріалами справи, оплату за переданий газ відповідач здійснив частково.
Отже, свої зобов`язання за Договором Споживач належним чином не виконав, у зв`язку з чим суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за Договором №9256-ТКЕ(24)-14 постачання природного газу від 05.09.2024р. у розмірі 17 200 000 грн. підлягає задоволенню.
Щодо доводів відповідача про те, що залишок заборгованості має бути оплачений державою, господарський суд зазначає наступне. 
29 липня 2022р. набув чинності Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII.
Закон визначає процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Відповідно до ст. 1 Закону:
- взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості;
- договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;
- до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.
Частиною 1 ст. 4 Закону визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.
Згідно з абз. 9 ст. 4 Закону взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
За абз. 13 ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Таким чином, врегулювання заборгованості для учасників процедури врегулювання заборгованості, тобто для відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, згідно договорів проведення взаєморозрахунків (ст. 4 Закону) та договорів реструктуризації заборгованості (ст. 5 Закону).
Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2022р. №1403 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.
Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1403).
Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, при цьому, припинення зобов`язання є останньою стадією його існування.
Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання, тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 07.05.2025р. у справі №920/481/23 сформував правову позицію, щодо різниці в тарифах та зазначив зокрема наступне.
«Щодо порядку відшкодування різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до ст.2 Закону №1730 в редакції Закону від 14.07.2021р. № 1639-IX, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до ст.4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру (абз.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції Закону від 14.07.2021р. №1639-IX).
Абзаци 1 та 2 ст.4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону від 14.07.2021р. №1639, встановлювали, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення: кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів або операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.
Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та/або Законом «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз.7 ст.4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції Закону від 14.07.2021 №1639-IX з рахуванням змін, внесених Законом від 16.12.2021 №1974-IX).
Згідно із розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», абз.1 ст.4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» після слова «Взаєморозрахунки» доповнено словами «або перерахування субвенції», а також доповнено абз.3 такого змісту: «кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу".
Виходячи з наведеного вище, господарський суд звертає увагу, що законодавець визначив, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. До переліку заборгованості, яка підлягає врегулюванню, додав також заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 01.06.2021р.
Однак, встановив умову що для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.
Відповідно до абз. 9 ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах. 
Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022р. №1403 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».
Згідно з п.5 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).
Разом з тим, Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
Згідно із ч.4 ст.14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Ця норма надає можливість сторонам договору або законодавцю визначити обставини, за яких особа може бути звільнення від цивільного обов`язку або його виконання. Звільнення від виконання цивільного обов`язку означає повне припинення самого цивільного зобов`язання. Звільнення від виконання обов`язку має місце тоді, коли сам обов`язок зберігається (продовжує існувати), проте його не можна виконати примусово.
Господарський суд зазначає, що ані договір постачання природного газу, ані Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021р., а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.04.2024р. у справі №925/636/23.
Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування норм ст.4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування»:
1) стаття 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 01.06.2021. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;
2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022р. №1403;
3) Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.
На підставі наведеного вище, господарський суд приходить до висновку, що сама лише наявність законодавчої можливості врегулювання заборгованості без фактичного вчинення дій учасників ринку шляхом проведення розрахунків та реструктуризації не може бути підставою для відмови в стягненні заборгованості, яка є предметом позову у даній справі.
Жодних інших доказів на підтвердження того, що відповідач звільнений від обов`язку оплатити спожитий ним природний газ, учасниками справи не надано та судом не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 129 ГПК України

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 130, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу № 9256-ТКЕ(24)-14 від 05.09.2024р. у розмірі 17 200 000 грн. – задовольнити повністю.
2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Клушина, буд. 5-А, код ЄДРПОУ 05514413) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ЄДРПОУ 42399676) заборгованість у розмірі 17 200 000 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 206 400 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено 17 квітня 2026 р.

Суддя Н.В. Рога