ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4348/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження апел.суду №11-кп/818/636/26 Доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.4 ст. 409 КК України

В И Р О К
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого     - ОСОБА_2 ,
суддів      - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участі секретаря    - ОСОБА_5 ,
прокурора      - ОСОБА_6 ,
захисника     - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого    - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 22025000000000429 від 31.03.2025, -

в с т а н о в и л а:

 
Вироком Слобідського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення командир 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 , від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.
На підставі пунктів 1,2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно вироку, 24.02.2022 у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжено, зокрема Указом Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 строк дії воєнного стану продовжено з 08.02.2025 строком на 90 діб.
Згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (в редакції від 09.01.2025) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону У країни» та статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Пунктом 3 Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зазначено, що у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини 2 статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку зокрема: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу; здійснення призову військовозобов?язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022 відповідно до якого загальна мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності зазначеного Указу, строк дії якого неодноразово продовжено.
Згідно статті 15 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров?я громаляни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Організація підготовки та проведення призову громадян України на строкову військову службу здійснюється міськими (районними) державними адміністраціями (виконавчими органами міських рад) у взаємодії з відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а відповідно до статті 22 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» граничний вік перебування на військовій службі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років та 65 років в залежності від рангу.
Так, солдата ОСОБА_8 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 79-РС від 10.08.2022 призначено на посаду командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_3 , та наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.08.2022 № 79-PC останньому присвоєно первинне військове звання осіб сержантського складу - «молодший сержант».
У подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11.08.2022 № 158 молодший сержант ОСОБА_8 , командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_3 , який прибув із військової частини НОМЕР_4 , вважається таким, що з 11.08.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов?язків за посадою.
Пізніше, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 28-РС від 09.03.2023 ОСОБА_8 призначено на посаду командира 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 72 від 13.03.2023 останній вважається таким, що з 13.03.2024 справи та посаду за призначенням прийняв і приступив до виконання службових обов?язків з нею.
Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов?язком громадян України.
Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» передбачено, що військовий обов?язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно з статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Відповідно до статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов?язані свято і непорушно додержуватися Конституції у країни та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Проходячи військову службу в умовах воєнного стану молодший сержант ОСОБА_8 , відповідно до вимог статей 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов?язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов?язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_8 , діючи всупереч інтересам служби та вищевказаних норм чинного законодавства України, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у точно не встановлені досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 30.05.2024 прийняв для себе рішення ухилитись від несення обов?язків військової служби шляхом надання підроблених документів.
З цією метою, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 30.05.2024 молодший сержант ОСОБА_8 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на ухилення від військової служби під час воєнного стану, надав до військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 , яка перебуває в складі бригади військової частини НОМЕР_2 , підроблені документи:
- довідку військово-лікарської комісії N? 12321 від 08.05.2024, видану від імені НВМКЦ «ГВКГ» та затверджену від імені ЦВЛК МО України.
У той же час, відповідно до відомостей, наданих Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», військовослужбовець ОСОБА_8 за медичною допомогою до НВМКЦ «ГВКГ» не звертався, військово-лікарську комісію не проходив.
В свою чергу, відповідно до відомостей, наданих Центральною ВЛК ЗС України, медичні документи щодо ОСОБА_8 на розгляд та затвердження до Центральної ВЛК ЗС України не надходили, та відповідно не розглядалися (не затверджувались).
За результатами розгляду вищезазначених поданих документів, а саме довідки ВЛК № 12321 від 08.05.2024, ОСОБА_8 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30.05.2024 № 58-PC звільнено у відставку згідно Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (за станом здоров?я).
У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 07.06.2024 N? 159 (по стройовій частині) молодший сержант ОСОБА_8 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 07.06.2024 останнього виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 08.06.2024.
Покинувши військову частину, ОСОБА_8 , до останньої не повернувся, а час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби.
Враховуючи вищевикладене, молодший сержант ОСОБА_8 достовірно знаючи, що вищевказані документи не отримувались ним в НВМКЦ «ГВКГ» та ЦВЛК ЗС України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 30.05.2024 надав до військової частини НОМЕР_3 , яка перебуває в складі бригади військової частини НОМЕР_2 , підроблені документи з метою ухилення від військової служби. 
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_8 , будучи командиром 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи намір ухилитися від несення військової служби, надав до командування військової частини НОМЕР_3 підроблені документи про непридатність до військової служби, на підставі яких ухилився від несення обов?язків військової служби в період часу з 07.06.2024 по теперішній час, та у зазначений період військову службу не ніс, обов?язків військової служби не здійснював. 
Не погодившись з оскаржуваним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій погоджуючись, та не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 02.12.2025 – скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , а також безпідставністю та необґрунтованістю висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, шляхом застосування положень статті 75 КК України.  Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 КК України та призначити останньому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без застосування положень статті 75 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції неналежним чином враховано, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, вчинив тяжкий злочин під час дії військового стану, та замість того щоб захищати Батьківщину, що є його обов`язком, залишив місце служби. Крім того, судом не в повній мірі досліджено особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно, неодноразово порушував службову дисципліну, посередньо характеризується військовим командуванням.
Вважає, що така судова практика не повною мірою відповідає вимогам КПК України, породжує негативні прецеденти, лишає без належного покарання військовослужбовців, які вчинили тяжкі умисні злочини проти встановленого порядку проходження військової служби в умовах воєнного стану, в тому числі ухилення від її проходження, що може поміж іншого, створити негативний прецедент і уявну впевненість у інших військовослужбовців щодо безкарності за вчинення аналогічних правопорушень, та як наслідок підриває обороноздатність України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому частини 3 статті 349 КПК України. З урахуванням цього, суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за частиною 4 статтею 409 КК України.
А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до статті 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому злочині та зазначив про те, що на той час у нього не було іншого виходу, оскільки подальше проходження військової служби загрожувало його життю та здоров`ю, у зв`язку з тим що після отриманих бойових травм у нього майже не функціонувала нога, а військово-лікарська комісія визнала його придатним для подальшого проходження військової служби, що не відповідало дійсності. 
Перевіряючи вирок щодо правильності призначення покарання, судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статті 75 КК України при призначенні остаточного покарання, що потягло за собою безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Приписами частини 1 статті 75 КК України передбачено, якщо суд, крім визначених законом випадків, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За змістом цієї норми закону, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, є переконання суду, належним чином мотивоване у вироку, про можливість її виправлення без відбування покарання.
На переконання колегії суддів, зазначені вимоги закону при призначенні ОСОБА_8 покарання та визначенні порядку його відбування були дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі. Однак, мотивуючи своє рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням положень статті 75 КК України з подальшим звільненням його від покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та те, що ОСОБА_8 добровільно у віці 21 рік став на захист Батьківщини, неодноразово отримував бойові травми тяжкого ступеня під час захисту Батьківщини, має відзнаки від головнокомандувача Збройних Сил України. Зазначені обставини, а також дані щодо особи обвинуваченого, на думку суду першої інстанції, обґрунтовували обраний судом захід примусу.
Колегія суддів вважає такий висновок таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, встановлених статей 50, 65 КК України, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості, мету та спосіб вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, в період воєнного стану, його мотив, даних щодо особи останнього, його процесуальну поведінку, а також інші обставини, що відображають особливості конкретного кримінального правопорушення у межах даної кримінально-правової кваліфікації.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 раніше судимим не був, одружений, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний по мобілізації, зарахований до списків особового складу та перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 з 11.08.2022 року на посаді командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти; 23.04.2023 року у н.п. Бахмут Донецької області під час мінометного обстрілу противника отримав поранення мінно-вибухова травма, вогнепальне осколкове сліпе поранення: підборіддя, в ділянці лівого ліктьового суглобу, поперекової ділянки зліва, травма пов`язана із захистом Батьківщини; 04.11.2023 року в районі н.п. Рівнопіль Донецької області під час мінометного обстрілу, обстрілу з АГС та ВКК, скиду з дрону противника отримав поранення ВОСП середньої третини правої гомілки, травма пов`язана із захистом Батьківщини; Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_9 № 2942 від 09.12.2023 року відзначений почесним нагрудним знаком «Золотий хрест».
Водночас ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених статтею 12 КК України, є тяжким злочином, який спрямований на ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.
При цьому, відповідно до статті 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.
Відповідно до статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Враховуючи ситуацію, яка наразі склалася в країні - збройна агресія РФ та конституційний обов`язок кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним умисний тяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 641/1067/23. 
На думку суду апеляційної інстанції, зазначеним обставинам судом першої інстанції не було надано належної оцінки.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання та можливість застосування до нього такої правової пільги, як звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає зазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а також засадам та меті покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України. 
У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилкове застосування судом першої інстанції положень статті 75 КК України, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в порядку пункту 4 частини 1 статті 409, пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України, з ухваленням апеляційним судом нового вироку в цій частині, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 420 КПК України.
Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_8 покарання за частиною 4 статті 409 КК України, суд апеляційної інстанції враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимим не був, одружений, на спеціалізованих обліках не перебуває, у віці 20 років з початком повномасштабного вторгнення, а саме з березня 2022 року, добровільно став на захист Батьківщини, з 11.08.2022 був зарахований до списків особового складу та перебував на військовій службі в ВЧ НОМЕР_3 на посаді командира стрілецького відділення стрілецької роти; під час проходження військової служби двічі отримав травми пов`язані з захистом Батьківщини: 23.04.2023 року у н.п. Бахмут Донецької області; 04.11.2023 року в районі н.п. Рівнопіль Донецької області; Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_9 № 2942 від 09.12.2023 року відзначений почесним нагрудним знаком «Золотий хрест».
Наявність обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 КК України, у виді повного визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відсутність обставин, що відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 69 КК України,  за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У зв`язку із наведеним, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який добровільно у молодому віці – 20 років став на захист Батьківщини, проходив військову службу безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки більш ніж два роки, отримав значні поранення під час захисту Батьківщини, має нагороду Головнокомандувача Збройних Сил, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 409 КК України, застосувавши положення статті 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що на думку суду апеляційної інстанції відповідатиме вимогам статей 50,65 КК України, принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись статтями 404, 407, 418, 420 КПК України, -

у х в а л и л а:

 
Апеляційну скаргу прокурора – задовольнити частково.
Вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_8  в частині призначеного покарання - скасувати. 
Призначити ОСОБА_8 за частиною 4 статті 409 КК України, з застосуванням статті 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання цього вироку.
В решті вирок залишити без змін. 
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

 
Судді: