Справа № 755/234/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ "17" лютого 2026 р. 
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
законного представника 
обвинуваченого ОСОБА_6 
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості відносно якого внесені до ЄРДР за №12025100040003222 від 08.10.2025, відносно 
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, не працюючого, учня 9 класу Київського Ліцею «Нью Тон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

встановив:
Неповнолітній ОСОБА_5 07.10.2025 приблизно о 14 годин 10 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на умисне знищення чужого майна, а саме шляхом підпалу транспортного засобу марки «ГА3» пасажирський, 2003 року випуску, жовтого кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві власності Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (ЄДРПОУ 20077743).
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись відсутністю володільця майна та сторонніх осіб, неповнолітній ОСОБА_5 , проник до салону транспортного засобу марки «ГАЗ» розташованого вздовж тротуару по вулиці Раїси Окіпної, 18 та підпалив сірником пакети з керосином, які знаходились в багажнику авто. Після чого транспортний засіб загорівся. В подальшому, неповнолітній ОСОБА_5 , покинув салон палаючого транспортного засобу та місце вчинення кримінального правопорушення.
Внаслідок вказаних дій неповнолітнього ОСОБА_5 , Державному підприємству з питань поводження з відходами як вторинною сировиною спричинено матеріальний збиток у розмірі 63 356,87 грн. (шістдесят три тисячі триста п`ятдесят шість гривень вісімдесят сім копійок).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 194КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Зазначив, що на момент вчинення кримінального правопорушення повністю не розумів наслідків, що може постраждати авто або люди, та не думав що авто так загориться, хотів тушити пожежу, але злякався і втік. Дане авто стоїть на тому місці більше 10 років, думав що авто нічийне. Запевнив суд, що став на шлях виправлення, більше повторювати таких вчинків не буде, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду, з власних збережень. Просив призначити покарання у виді штрафу, зазначивши що має власні кошти, заробляє перепродаючи речі з «Секонд Хенду».
Законний представник ОСОБА_6 , пояснила, що син схильний до імпульсивних вчинків, після даної події з підпалом авто з ним була проведена виховна бесіда. Запевнила суд, що він став на шлях виправлення. Після вчиненого кримінального правопорушення відвідує психолога та психіатра, оскільки психологом було поставлено діагноз «депресія», яка сталась, як наслідок, після початку повномасштабного вторгнення, у зв`язку зі зміною звичного життя та переїздом на тимчасове проживанням у Германії. Також він дуже емоційно переживав їх з чоловіком розлучення. Наразі почуває себе значно краще. Зазначила, що син має власні кошти які зберігаються у нього на дитячій картці, вони з чоловіком контролюють його витрати через додаток на телефоні. Також має невеликий дохід, продаючи речі з «Секонд Хенду» через інтернет.
Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд вважає, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом доведена у повному обсязі. Суд кваліфікує дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчиненого шляхом підпалу. 
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 , суд згідно з вимогами ст.65, ст.103 КК України, ст. 485 та ст. 487 КПК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який за місцем навчання характеризується посередньо, має нормальний стан загального розвитку, після вчинення злочину не допускав інших правопорушень, відвідує психолога та психіатра, оскільки йому був поставлений діагноз - депресія, має належні умови життя та виховання у сім`ї, має власний дохід та власні безготівкові збереження на дитячій картці, його законний представник (мама) підтвердила, що він став на шлях виправлення, зараз навчається дистанційно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. 
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, та добровільне відшкодування завданого збитку. 
Крім того, суд звертає увагу, що щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Дніпровський відділ з питань пробації склав досудову доповідь відносно ОСОБА_5 , згідно якої орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі, рівень ризику вчинення в майбутньому кримінального правопорушення, визначений як низький. 
Оскільки судом встановлено, що злочин вчинено ОСОБА_5 у неповнолітньому віці 15 років, а тому до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовуються правила розгляду справи щодо неповнолітніх, що відноситься до Розділу ХV загальної частини Кримінального кодексу України, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх.
У відповідності до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.
Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16 квітня 2004 року № 5 слідує, що перелік видів покарань, визначений у статті 98 КК України, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття.
При цьому, необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися загальних засад кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України і розділу XI Загальної частини КК України.
Відповідно до ст. 98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф;  2) громадські роботи;  3) виправні роботи;  4) пробаційний нагляд; 5) позбавлення волі на певний строк.
Статтею 99 КК України, передбачено, що штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.  Розмір штрафу, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання лише у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятисот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставин справи, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, враховуючи положення кримінального кодексу, якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх та покарання неповнолітніх, що визначають відповідні види покарань і їх строки, які можуть бути призначені неповнолітнім з огляду на конкретний вік неповнолітнього, з урахуванням наведених обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його ставлення до наслідків своїх протиправних дій, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, в тому числі в ході судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду зазначене вказує на його бажання виправитися, а тому суд вважає можливим призначити покарання за ч.2 ст.194 КК України, із застосуванням вимог ст.69 КК України, ч.2 ст. 99 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції інкримінованої статті та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Крім того судом враховано позицію сторони обвинувачення щодо призначення міри покарання, а також заяву потерпілої сторони, які просили призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому судом не обирався.
На підставі ч.2 ст.124 КПК України стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 10969 гривень 80к. за проведення екпертиз.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 65-67, 97, 105 КК України, ст.ст.349, 368, 373-376, 497 КПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:

Визнати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та ч. 2 ст 99 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент ухвалення вироку становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 10969 гривень 80к копійок за проведення судових експертиз.
Речові докази по справі:
- DVD та CD диски - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- Кофту з капюшоном білого кольору та джинси синього кольору визнані постановою слідчого речовими доказами(квитанція №025044) - знищити;
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: