_____________________________________________________________________________________________________________________   
Справа № 947/9853/26
Провадження № 2-о/947/190/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:      головуючого судді     Мальованого В.О.    за участю секретаря     Кочіашвілі А.Д.,    розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
05.03.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа – ОСОБА_2 в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:      - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на визначену відстань до її місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;    - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;          - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування , телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.      В обґрунтування наданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона з колишнім чоловіком перебувала у шлюбі з 23.09.2012. Шлюб розірвано 18.06.2025, через постійні випадки домашнього насильства. Після розірвання шлюбу вона зі своїми дітьми сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , переїхала і проживають за адресою АДРЕСА_2 , яку винаймають за договором оренди.             Однак ОСОБА_2 продовжує систематично вчиняти щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, переслідує та створює загрозу її безпеці та безпеці дітей.            Зокрема регулярно приходить та очікує її біля місця роботи, з`являється біля їх нового місця проживання , навмисно перестріває на вулиці та висловлює образи , приниження і погрози, чинить психологічний тиск , погрожує фізичною розправою , вчиняє протиправні дії в присутності малолітніх дітей , чим завдає шкоди їх психологічному здоров`ю.          Співробітниками поліції відносно ОСОБА_2 неодноразово були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, та постановами Київського районного суду м. Одеси він визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП.    З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.          Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Мальованому В.О.   У судове засідання 06.03.2026 року заявниця надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала та просила її задовольнити.     Заінтересована особа – ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, телефонограмою в порядку ч.9 ст.128 ЦПК України, у судове засідання 06.03.2026 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на заяву не надав.       Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.    Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом зі своїми дітьми сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 .          Заявниця посилається на те, що вона неодноразово зверталася до органів Національної поліції України з приводу фактів домашнього насильства відносно неї. На підтвердження вказаних обставин заявницею надано копії складених протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 серії ВАД №756344 від 28.10.2025 року, ВАД №761476 від 27.02.2026 року, ВАД №761477 від 27.02.2026 року, ВАД №761478 від 27.02.2026 року.   Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2025 року по справі №947/41635/25 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340,00 грн.   Постановою Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року по справі №947/41636/25, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, на підставі якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.   Із указаних матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до ОСОБА_1 , належних висновків не зробив та систематично продовжує вчиняти за місцем проживання ОСОБА_1 психологічне насильство відносно неї, що виражається у нецензурних висловлюваннях, словесних образах на її адресу, приниженні та погрозах фізичною розправою.            Заявниця зазначає, що наразі ОСОБА_2 продовжує чинити на неї психологічний та фізичний тиск, принижує та ображає її, створює нестерпні умови проживання, тому з метою захисту від повторного вчинення домашнього насильства вона вимушена звернутися з цією заявою до суду та просити видати обмежувальний припис відносно кривдника.         Основним нормативно-правовим актом, який регулює вказані відносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»(далі також Закон). Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п.14 вказаної статті Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.             Згідно з п.17 вказаної статті Закону, фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.      Згідно з положеннями ч. 3 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на родичів та інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання. Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.   Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.   Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборони перебування в місці спільного проживання; обмеження спілкування з постраждалою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін.  Відповідно до ч.3, 4 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.           Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).  Відповідно до ч.2 ст.350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.     Згідно зі ст.350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених ст. 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з ч.2 ст.350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.    Так, у постанові Верховного Суду від 09.03.2024 у справі №711/3693/22 визначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.            У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №127/9600/22 суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.         У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №161/16344/20 також зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.    Ураховуючи наведене, оскільки наявні обґрунтовані ризики  повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, котра потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відтак є підстави для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, який є достатнім, на переконання суду, враховуючи означені ризики.            Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, зокрема протоколами вчинення адміністративних правопорушень, постановами суду з яких убачається систематичне вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 та відсутність виправлення своєї поведінки, тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву кривдника, поведінка якого кожного разу переходить у більш жорстку форму та може закінчитися негативними наслідками.        У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.         Враховуючи вищевказане та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 293, 350 -1 - 350 -8, 354 ЦПК України, суд -                ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису – задовольнити. Видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:        - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;  - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;          - заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування , телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
Установити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців з 06.03.2026 .
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.     Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.        Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Київську районну адміністрацію Одеської міської ради за місцем проживання (перебування) заявника.  Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.        Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.     Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.            Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя В. О. Мальований