ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
25 лютого 2026 року 	Справа № 280/10215/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області що полягають у зменшенні розміру пенсійної виплати починаючи з 01.09.2025 до 18376,77 грн. шляхом перевірки довідки про заробітну плату у зоні ЧАЕС № 51/1/14108 від 15.10.1999 видану Галузевим архівом Міністерства оборони України;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обмеження перерахованої та виплачуваної з 17.05.2025 після набуття чинності рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 2=р(ІІ)/2024 від 20 березня 2024 року по справі № 3-123/2023(229/23) пенсії ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками авари ЧАЕС, інваліду другої групи, призначену в розмірі відшкодування фактичних збитків - максимальним розміром;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 17.05.2025 розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками аварії ЧАЕС, інваліду другої групи, призначену у розмірі відшкодування фактичних, з урахуванням довідки про заробітну плату у зоні ЧАЕС № 51/1/14108 від 15.10.1999 видану Галузевим архівом Міністерства оборони України, без обмеження розміру пенсії її максимальним розміром з урахуванням висновку викладених у рішенні Другого сенату Конституційного Суду України № 2=р(ІІ)/2024 від 20 березня 2024 року по справі № 3-123/2023(229/23) у розмірі 36 938,64 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при призначенні пенсії у 2007 році, позивачем було надано оригінал довідки про заробітну плату у зоні Чорнобильської катастрофи №51/1/14108 від 15.10.1999 видану Державним архівом Міністерства оборони України та яка була врахована при призначенні пенсії. Внаслідок чого, станом на 28.02.2025 року розмір пенсійної виплати складає 35438,64 грн., яку відповідач обмежив 10 прожитковими мінімумами, а саме 23610,00 грн. З діями Відповідача щодо зменшення розміру пенсійної виплати та відмову в перерахунку пенсії з урахуванням рішення Другого сенату Конституційного Суду України № 2=р(ІІ)/2024 від 20 березня 2024 року по справі № 3-123/2023(229/23) без обмеження пенсії максимальним розміром, позивач не погоджується у повному обсязі. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав на те, що в ході перерахунку пенсії позивача відповідно до вимог статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виявлено, що в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні первинні документи, що підтверджують оплату праці у період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, а саме: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122. 12.06.2025 відповідачем направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , якого було відряджено в зону відчуження і який був безпосередньо зайнятий на роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за період з 20.06.1986 по 13.12.1986, за формою довідки затвердженою листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996р. № 01- 3/241-013-2. Згідно з отриманою відповіддю від 03.06.2025 року, позивач не працював у ІНФОРМАЦІЯ_2 у період 1986 року, тому довідку про заробітну плату не було надано. У зв`язку з цим перерахунок здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсію обчислено із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується при обчисленні пенсії. Враховуючи вищезазначене, з 01.09.2025 розмір пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, призначеної відповідно до статті 54 Закону № 796, складає 18376,77 грн. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 19.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 19.12.2025 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 19.12.2025.
Відповідачем до суду надано додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що розмір пенсії позивача було зменшено внаслідок перерахунку пенсії з 01.09.2025 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в електронній пенсійній справі. Надалі позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 19.09.2025, яка не відповідає Порядку №22-1, в якій просив, зокрема, здійснити перерахунок пенсії без обмежень максимальним розміром. Однак при цьому, в позовних вимогах просить здійснити перерахунок пенсії з 17.05.2025 року, не навівши обґрунтування та законні підстави для цієї дати перерахунку пенсії. Наголошуємо, що перерахунок пенсії може бути здійснений не раніше дати звернення із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Порядку №22-1. Отже, відсутні законні підстави для задоволення позовної вимоги стосовно перерахунку і виплати пенсії позивача з 17.05.2025.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності розраховану відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796).
19.09.2025 позивач звернувся із заявою до відповідача, з проханням надати аргументовану відповідь на якій підставі позивачу було зменшено розмір пенсійної виплати до 18324 грн. Просив виплачувати пенсію у повному розмірі без обмеження максимальним розміром у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024.
Листом від 22.10.2025 відповідач повідомив позивача, що в ході перерахунку пенсії позивача виявлено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні первинні документи, що підтверджують оплату праці у період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС в зоні відчуження, а саме довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122. Також зазначив, що з 01.09.2025 розмір пенсії по інвалідності визначений з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії. Розмір пенсії позивача склав 18376,77 грн.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Правовідносини щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення врегульовані Законом України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон - № 796-XII).
За змістом статті 1 Закону № 796-XII цей нормативно-правовий акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 54 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Частинами 4 і 5 ст. 57 Закону № 796-XII установлено, що для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.
Судом установлено, що розмір пенсії позивача до 31.08.2025 обчислювався відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII.
З 01.09.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувало пенсію позивача, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII.
Водночас суд звертає увагу на те, що застосування припису ч. 4 ст. 57 Закону № 796-XII передбачає висловлення бажанням особи, яка звернулася за пенсією.
Як випливає з обставин справи, позивач не висловлював бажання на розрахунок його пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідач посилається на те, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, у тому числі довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, з якої раніше обчислювалась пенсія позивачу підстави для обчислення пенсії відповідно до ст. 54 Закону №796 відсутні.
Позивачем надана довідка №51/1/14108 від 15.10.1999, яка видана Галузевим архівом Міністерства оборони України. У вказаній довідці чітко зазначені періоди участі позивача в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, а саме: з 20.06.1986 по 14.12.1986 та отримана заробітна плата.
Суд зазначає, що при первинному призначенні пенсії у відповідача були відсутні обставини, які б перешкоджали встановити періоди участі позивача в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, заробітну плату позивача, тощо.
Також відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів щодо змін в законодавстві, внаслідок яких вказана довідка не може використовуватися для підтвердження періодів участі позивача в ліквідації наслідків аварії ЧАЕС та заробітної плати позивача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність перерахунку пенсії позивача з 01.09.2025 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
За таких обставин суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії позивача може бути здійснений відповідачем виключно з урахуванням зазначеної довідки, яка фактично міститься в матеріалах пенсійної справи.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження розміру пенсії її максимальним розміром з урахуванням висновку викладених у рішенні Другого сенату Конституційного Суду України № 2=р(ІІ)/2024 від 20 березня 2024 року по справі № 3-123/2023(229/23) у розмірі 36 938,64 грн., суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, та підтверджується наданими розрахунками, що з 01.09.2025 розмір пенсії позивача зменшився та становить 18376,77 грн. (у зв`язку з перерахунком пенсії позивача виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), проте обмеження максимальним розміром не застосовується.
Отже вирішення питання про перерахунок пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром є передчасним та задоволенню не підлягає. 
Щодо належного способу поновлення порушеного права позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року у справі № 826/17220/17.
Суд зазначає, що відповідач з 01.09.2025 протиправно перерахував пенсію позивача виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, отже порушене право позивача слід відновити саме з 01.09.2025.
Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувсядо суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки про заробітну плату в зоні ЧАЕС з 01.09.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 на підставі довідки про заробітну плату в зоні ЧАЕС № 51/1/14108 від 15.10.1999 видану Галузевим архівом Міністерства оборони України, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст.143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування довідки про заробітну плату в зоні ЧАЕС з 01.09.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2025 на підставі довідки про заробітну плату в зоні ЧАЕС № 51/1/14108 від 15.10.1999 видану Галузевим архівом Міністерства оборони України, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводиться.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова