Справа № 362/1270/26
Провадження № 1-кс/362/118/26
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
13 лютого 2026 року
слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 
при секретарі – ОСОБА_2 ,
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням у якому, посилаючись на мету збереження речових доказів, просить накласти арешт на нерухоме майно.
Власник майна в судове засідання не прибув.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з викладених підстав.
Вислухавши думку прокурора та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прихоить до наступних висновків.
З Витягу з ЄРДР вбачається, що 26.11.2025 року відомості про здійснення невідомою особою несанкціонованих змін інформації яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (коп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації вчинені особою яка має право доступу до неї, що призвело до заволодіння належною ОСОБА_4 земельною ділянкою, а також, 07.01.2026 року відомості за рапортом стосовно вказаних обставин, – було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 251 111 400 008 06 за ч. 4 ст. 190 і ч. 1 ст. 362 КК України.
Постановою слідчого від 08 січня 2026 року вісімнадцять земельних ділянок які було утворено внаслідок поділу земельної ділянки ОСОБА_4 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Вирішуючи дане клопотання по суті вимог, слідчий суддя виходить з наступного.
Дане клопотання подано прокурором із посиланням на пункт 1 частини другої статті 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із нормою статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Пункт 2 частини другої статті 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Одночасно, слід врахувати, що кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 190 КК України, за якою здійснюється дане кримінальне провадження, передбачає відповідальність за шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Також, слід врахувати, що кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 362 КК України, за якою здійснюється дане кримінальне провадження, передбачає відповідальність за несанкціоновані зміну, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.
Як вбачається із матеріалів клопотання, дане кримінальне провадження розслідується виключно стосовно шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.
При цьому, не повідомлено про підозру особам які здійснювали реєстраційні дії внаслідок яких ОСОБА_4 втратила право власності на належну їй земельну ділянку.
Натомість, земельні ділянки на які прокурор просить накласти арешт, не мають жодного правового значення для підтвердження і доведення факту шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.
Тобто, земельні ділянки як об`єкти нерухомого майна не є доказами шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.
Суд наголошує, що вказані дії мають бути підтверджені відповідними письмовими доказами (документами), а не земельними ділянками як предметами матеріального світу, позаяк, земельні ділянки в натурі на місцевості не містять жодних відомостей про них (про власника, підстави набуття права власності, вчинення відповідних реєстраційних дій та інше).
Отже, для встановлення обставин шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, – об`єктивно відсутня необхідність накладення арешту земельні ділянки, оскільки такі заходи не впливають на розслідування обставин шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, – й доведення вини підозрюваних.
У даному випадку, для встановлення обставин шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, – необхідно досліджувати саме документи та інші письмові докази які містять інформацію про заволодіння належною ОСОБА_4 земельною ділянкою.
У зв`язку із цим, слідчий суддя приходить до висновку, що вказане майно, яке визнано речовим доказом, не може бути використано як доказ шахрайства та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї.
Тобто, у даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до частини першої статті 173 КК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Зокрема, під час розгляду клопотання в судовому засіданні не доведено необхідність такого арешту.
Як наслідок, відсутні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Таким чином, враховуючи норми статей 170 – 173 Глави 17 Розділу ІІ КПК України, приходжу до висновку про відсутність підстав для арешту вказаного майна.
За таких обставин, в задоволенні клопотання слід відмовити як безпідставного і необгрунтованого.
На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 168, 170 – 175, 236, 369 – 372 КПК України,
У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Дата складення повного судового рішення – 13 лютого 2026 року.