ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1360/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гебеш С.А.
при секретарі судових засідань - Романець Е.М.
та осіб, які беруть участь у справі:
позивач - ОСОБА_1 ;
представник позивача - Захарчук І.І.;
представник відповідача 1 - не з`явився;
представник відповідача 2 - Одудько Д.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та рішення протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішення протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, а саме:
визнати дії і рішення командира військової частини НОМЕР_1 про позбавлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 додаткової винагороди і грошового забезпечення - протиправними, оскільки в інший спосіб поновити порушені його права неможливо;
наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2025 року №33 в частині п. 3 про позбавлення грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди та в частині п. 4 про надсилання органу досудового розслідування матеріалів про самовільне залишення військової частини - скасувати;
зобов`язати відповідача - військової частину НОМЕР_1 поновити військовослужбовцю ОСОБА_1 грошового забезпечення та виплату додаткової грошової винагороди з дня видання оскаржуваного наказу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач за станом здоров`я не міг вибути до іншого місця та виконати наказ від 29.09.2022 року, про що повідомляв командування військової частини, його було затримано в порядку ст. 208 КПК, оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а наступного дня за ухвалою суду узято під варту з утримання в ІНФОРМАЦІЯ_1 №9. Згодом був звільнений з-під варти від заставу. Відповідно до ухвали суду у випадку звільнення з-під варти під заставу на позивача було покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Вказує на те, що всупереч закону відповідач у січні 2025 року провів службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини і прийняв рішення про припинення йому виплати грошового забезпечення, а також додаткової грошової винагороди за січень 2025 року, так як після закінчення терміну дії запобіжного заходу не з`явився до військової частини і не припустив до виконання службових обов`язків. Позивач зазначає, що прийнятий наказ про припинення виплати йому грошового забезпечення, а також додаткової грошової винагороди за січень 2025 року від 25.01.2025 року №33 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки після звільнення з-під варти під ставу на нього було покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
12.05.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. як безпідставних. Заперечуючи проти позову зазначає, що в ході перевірки місця перебування особового складу військової частини НОМЕР_1 було направлено запити до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2024 № 3829 та Закарпатської спеціалізованої прокуратури від 23.11.2024 року № 3830 для отримання актуальної інформації, щодо продовження чи скасування заходів примусу до ОСОБА_1 , які попередньо застосовані в рамках кримінального провадження №62022140160000194. З вказаної відповіді встановлено, що після 03.01.2023 року, щодо ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу не продовжувався й інші запобіжні заходи ОСОБА_1 не обиралися, а тому, на сьогоднішній день, стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 не діє жоден запобіжний захід. Зазначає, що ні до суду, ні до військової частини НОМЕР_1 не надано жодних документів, які можуть підтвердити неможливість повернення ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 (відмови слідчого судді або органу прокуратури у вибутті в розташування військової частини НОМЕР_1 для продовження виконання обов`язків служби, висновку ВЛК про тимчасову не придатність до проходження військової служби на термін від 6 до 12 місяців, необхідності довготривалого лікування або непридатності до проходження служби, тощо).
19.05.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав на те, що позивач фактично перебував і перебуває у пункті постійної дислокації військової часини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 на законних підставах. Саме м. Ужгород, як місце тимчасового проживання визнано Ужгородським міськрайонним судом місцем його перебування до завершення судового слідства і набуття вироком законної сили, а зміна місця проживання і перебування без дозволу суду є порушенням процесуальних обов`язків, які діють в силу застави як запобіжного заходу, який не скасований. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду до участі у справі залучено військову частину НОМЕР_2 , в якості співвідповідача.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.
Представник відповідача 2 в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву. 
Заслухавши учасників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 28 березня 2022 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 65, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, мобілізаційної Директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 27.02.2022 № 15т, наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.02.2022 № М17дск, зараховано до списків особового складу НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 24 березня 2022 року – на посаду старший водій радіотелефоніст 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону.
Як вбачається із ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року у справі №308/13407/22 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 18-19).
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2022 року задоволено частково клопотання захисника - адвоката Захарчука І.І., подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДК №62022140160000194, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Визначено розмір застави у розмірі 49620,00 грн. У разі внесення заставити покласти на ОСОБА_1 обов`язки: прибути до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не відлучатися за межі території Закарпатської області без дозволу слідчого чи прокурора; здати на зберігання у відповідні органи державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків до 04.12.2022 року (а.с. 20, Т. І).
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.12.2022 року продовжено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_1 , ухвалою слідчого судді від 24.11.2022 року, в межах досудового розслідування кримінального провадження №62022140160000194 на строк до 32 днів, тобто до 03.01.2023 року (а.с.23, Т. І).
Судом встановлено, що 18.01.2025 року на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов лист Закарпатської обласної прокуратури у сфері оборони Західного регіону, з якого вбачається, що після спливу 03.01.2023 року щодо ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу не продовжувався й інші запобіжні заходи ОСОБА_1 не обиралися, а тому на сьогоднішній день, стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 не діє жоден запобіжний захід. 
Як вбачається із матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , 30.12.2024 року до військової частини НОМЕР_1 з Ужгородського міськрайонного суду надійшло повідомлення, що військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , зокрема позивачу не продовжували запобіжний захід, встановлений після затримання у вересні 2022 року. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 року №2-А призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .
Із вказаних матеріалів службового розслідування вбачається, позивач після спливу терміну тримання під вартою та закінчення обмежувального заходу у вигляді заборони виїзду за межі Закарпатської області без поважних причин на службі у військовій частині НОМЕР_1 відсутній. Станом на 27.01.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 не надійшло жодного документу, який підтверджує законність відсутності на службі військовослужбовця (а.с. 65, Т. І).
25.01.2025 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ за №33, яким після повернення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 розгляну рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності; начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 або особі, допущеній до виконання обов`язків за вказаною посадою не виплачувати грошове забезпечення за період з 05.03.2023 року по день повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; не виплачувати премію за січень 2023 року в повному обсязі та за весь період самовільного залишення військової частини включаючи місяць повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; не виплачувати додаткову винагороду за січень 2023 року в повному обсязі та за весь період самовільного залишення військової частини включаючи місяць повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 забезпечити підготовку для надсилання до органу досудового розслідування повідомлення та копії матеріалів службового розслідування про виявлення в діях солдата ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Вирішуючи правомірність вказаного наказу, суд виходить з наступного.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551- XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказ Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608.
Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV ( далі по тексту – Статут).
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже, аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Судом встановлено, що позивач після спливу терміну тримання його під вартою та закінчення обмежувального заходу у вигляді заборони виїзду за межі Закарпатської області (до 03.01.2023 року) без поважних причин на службі у військовій частині НОМЕР_1 був відсутній. Станом на 27.01.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 не надійшло жодного документу, який підтверджує законність відсутності на службі військовослужбовця (а.с. 65, Т. І).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2025 року №2-А призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 .
Із вказаних матеріалів службового розслідування вбачається, позивач після спливу терміну тримання під вартою та закінчення обмежувального заходу у вигляді заборони виїзду за межі Закарпатської області без поважних причин на службі у військовій частині НОМЕР_1 відсутній. Станом на 27.01.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 не надійшло жодного документу, який підтверджує законність відсутності на службі військовослужбовця (а.с. 65, Т. І).
25.01.2025 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ за №33, яким після повернення солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 розгляну рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності; начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 або особі, допущеній до виконання обов`язків за вказаною посадою не виплачувати грошове забезпечення за період з 05.03.2023 року по день повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; не виплачувати премію за січень 2023 року в повному обсязі та за весь період самовільного залишення військової частини включаючи місяць повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; не виплачувати додаткову винагороду за січень 2023 року в повному обсязі та за весь період самовільного залишення військової частини включаючи місяць повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 ; старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 забезпечити підготовку для надсилання до органу досудового розслідування повідомлення та копії матеріалів службового розслідування про виявлення в діях солдата ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Пунктом 2 розділу IV Порядку визначено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.
Тобто, метою службового розслідування стосовно позивача було встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, які мають значення для прийняття відповідного рішення за вже встановленим фактом самовільного залишення місця військової частини НОМЕР_1 .
Позивач вказує на те, що йому не доводилась необхідність прибуття до частини для продовження військової служби протягом 2023-2024 років, наприкінці 2024 та початку 2025 років. 
Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься відповідь відповідача від 22.12.2023 № 6127 на рапорт ОСОБА_1 від 15.11.2023 вх. № 4083 від 23.11.2023 року, в якій зазначено, що враховуючи перебування ОСОБА_1 під слідством та у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , йому запропоновано звернутись до правоохоронного органу та суду за дозволом для виїзду до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 для оформлення пакету документів, його особистого підпису в поданні на звільнення, для відправки на погодження до військової частини НОМЕР_2 (а.с.58, Т.ІІ).
Крім того, суд зауважує, що позивачу Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону надавався дозвіл на виїзд за межі території Закарпатської області, а саме до міста Львова (а.с. 57, Т.ІІ, на звороті).
Аналізуючи наведене, суд вказує на те, що на момент проведення службового розслідування позивачем не надано жодних документів, які могли підтвердити неможливість повернення ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 (відмову слідчого судді або органу прокуратури у вибутті в розташування військової частини для продовження виконання обов`язків служби, висновку ВЛК про тимчасову не придатність до проходження військової служби на термін від 6 до 12 місяців, необхідності довготривалого лікування або непридатності до проходження служби, тощо).
Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та достатніх доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, на підставі, у спосіб передбачений законодавством, що спростовує вимоги адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 33 та у задоволенні якого слід відмовити. При цьому, командир військової частини НОМЕР_1 скористався своїм правом та з урахуванням вимог до військової дисципліни, підтвердженням обставин за фактом службового розслідування, правомірно та у межах повноважень наказав не виплачувати грошову винагороду та премію, а відтак дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав зазначених у позовній заяві.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.
Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та рішення протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.03.2026 року.

Суддя	С.А. Гебеш