Справа №576/106/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Мазур С. А.	
Номер провадження 33/816/1039/26 	Суддя-доповідач Басова В. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України 

17 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення Сумського апеляційного суду Басова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.
встановила:
Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що 04.01.2026 о 00:14 год. в м. Глухів по вул. Ігоря Федоренка, він керував автомобілем КІА SORENTO, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 так і в Глухівській міській лікарні відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою та просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення у його діях.
В обґрунтовування апеляційних вимог посилається на те, що дана постанова є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначає, що поліцейські зупинили транспортний засіб із порушенням ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» (не повідомлено належної причини зупинки), що підтверджується відеозаписом. Суд першої інстанції не оцінив законність зупинки, але використав отримані після неї докази. Оскільки зупинка була незаконною, всі подальші докази є недопустимими.
Крім того, апелянт вказує на те, що поліція проігнорувала прохання викликати ВСП, що викликало обґрунтовану недовіру до їх дій.
Апелянт самостійно пройшов медичне обстеження: результат — 0,43‰.
Хоча українська норма — 0,2‰, міжнародні стандарти (Віденська конвенція) допускають до 0,5‰. З огляду на це, та відсутність інших порушень, стан сп`яніння не може вважатися доведеним належним чином.
Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 в судове засідання 17.03.2026 не з`явився, від його захисника адвоката Тригубенка Ю.П. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника Тригубенка Ю.П на підставі наявних у справі матеріалів, апеляційну скаргу просить задовольнити.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах поданих доводів, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.
Відповідно до 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року № 1413/27858 (далі - Інструкція) ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п.6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, згідно із ознаками такого стану.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові водія транспортного засобу від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних і допустимих доказах, яким суд надав оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 558431 від 04 січня 2026 року, у якому зафіксовано, що 04 січня 2026 року о 00:14 год. в м. Глухів по вул. Ігоря Федоренка, ОСОБА_1 керував автомобілем КІА SORENTO, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 так і в Глухівській міській лікарні відмовився;
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, переглянутим і апеляційним судом, з якого убачається рух та зупинка транспортного засобу КІА SORENTO, н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , повідомлення причини зупинки, а саме порушення комендантської години. На питання чи є ОСОБА_1 військовим, останній відповів, так. Під час спілкування працівником поліції у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Драгера та в закладі охорони здоров`я Глухівській міській лікарні. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано на відео. Працівниками поліції було роз`яснено наслідки такої відмови. ОСОБА_1 поводив себе агресивно, виражався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції. Поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання протоколу.
Відеозапис із нагрудної камери інспектора поліції, який значиться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення, і у відповідності до положень ст.251 КУпАП є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, не містить ознак монтажу чи інших недоліків, з нього достатньо повно убачаються детальні обставини вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення, що цілком підставно було ураховано суддею першої інстанції при розгляді справи.
Доводи апелянта про те, що поліцейські зупинили транспортний засіб із порушенням ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» (не повідомлено належної причини зупинки) та суд першої інстанції не оцінив законність зупинки, але використав отримані після неї докази, апеляційний суд вважає необгрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи. 
Із дослідженого апеляційним судом відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу було перебування водія під час дії комендантської години, про що працівники поліції повідомили особу. Зазначена обставина в умовах правового режиму воєнного стану є самостійною та достатньою підставою для зупинки транспортного засобу.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність повідомлення причини зупинки спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом, який підтверджує доведення відповідної інформації до відома водія.

Щодо посилань апелянта на недопустимість доказів, отриманих після зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що сам по собі можливий формальний недолік у діях працівників поліції не є безумовною підставою для визнання всіх отриманих доказів недопустимими. Вирішальним є встановлення істотності такого порушення та його впливу на реалізацію процесуальних прав особи.
У даному випадку апеляційний суд не встановив істотного порушення прав особи, яке б унеможливлювало використання зібраних доказів, оскільки: причина зупинки фактично існувала; вона була повідомлена водію; зупинка здійснена з підстав, передбачених законом.
Щодо доводів апелянта про те, що працівники поліції проігнорували його прохання викликати представників військової служби правопорядку (ВСП), і це нібито викликало обґрунтовану недовіру до їхніх дій, апеляційний суд зазначає наступне.
З наданого відеозапису не вбачається, що апелянт звертався до працівників поліції з чітким та однозначним клопотанням про виклик ВСП. Натомість зафіксовано лише те, що на початку спілкування апелянт повідомив про свій статус військовослужбовця.
Сам по собі факт повідомлення особою про належність до військової служби не є тотожним заявленню вимоги про залучення представників ВСП та не покладає на працівників поліції безумовного обов`язку здійснювати такий виклик.
Крім того, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідне клопотання дійсно заявлялося та було проігнороване працівниками поліції, з відеозапису таких обставин не вбачається.
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є голослівними та спростовуються матеріалами справи.
Доводи апелянта про те, що він самостійно пройшов медичне обстеження, за результатами якого встановлено 0,43‰ алкоголю, апеляційний суд оцінює критично.
Самостійне проходження огляду поза процедурою, визначеною законом, не є належним виконанням обов`язку водія пройти огляд на вимогу поліцейського. Такий огляд не спростовує факту відмови від огляду у встановленому порядку, яка сама по собі утворює склад адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідальність у даному випадку настає не за встановлення стану сп`яніння, а за сам факт відмови від проходження огляду.
Посилання апелянта на допустимий рівень алкоголю за міжнародними стандартами, зокрема Віденської конвенції про дорожній рух, є безпідставними, оскільки питання притягнення до адміністративної відповідальності повністю врегульоване національним законодавством України.
У даній справі предметом розгляду є відмова від проходження огляду, а не перевищення допустимого рівня алкоголю, а за наявності певного рівня алкоголю, визначального значення це не має для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність стану сп`яніння та посилання на результати самостійного медичного обстеження не спростовують висновків суду першої інстанції.
Підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, наведені апелянтом доводи не містять підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість постанови суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування.
Враховуючи такі обставини, апеляційний суд вважає, що постанова Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, є законною й обґрунтованою, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить ОСОБА_1 встановлено не було. Невизнання своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд має право залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення, або скасувати постанову повністю чи частково та ухвалити нову постанову, змінити її чи закрити провадження у справі.
Оцінивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін.
Керуючись статтями 294, 295 КпАП України,

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року залишити без задоволення, а постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року, без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 	Басова В. І.