ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4777/25  Номер провадження 22-ц/814/897/26	Головуючий у 1-й інстанції Мельник Н. П.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ковальчук Олександра Миколайовича 

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 вересня 2025 року, ухвалене суддею Мельник Н. П., повний текст рішення складений – дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2025 ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023, що становить 36 420,35 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 9 884,71 грн; суми прострочених платежів по процентах – 26 032,23 грн; суми прострочених платежів за комісією – 503,41 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 

Позовна заява мотивована тим, що 24.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений договір №473242-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Договір підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора «UA-3086». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконало, надавши позичальнику кредит на суму 10 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , зазначену нею при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Боржник зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином. Згідно розрахунку заборгованості боржник здійснила часткову оплату за кредитним договором на суму 4 340 грн. Після закінчення строку дії договору проценти не нараховувалися. Розрахунок заборгованості формується автоматично, тому програма автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору до дати його створення. Станом на 31.03.2024 наявна заборгованість на суму 36 420,35 грн (9 884,71 грн - прострочених платежів по тілу кредиту, 26 032,23 грн - прострочених платежів по процентам, 503,41 грн - прострочених платежів за комісією).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 вересня 2025 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023 на загальну суму 36 420,35 грн та 2 422,40 грн судового збору. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений строк не виконала, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надала. Існування заборгованості перед позивачем доводиться доданими до позову документами та обставинами, встановленими під час розгляду справи. Відомості про звернення відповідача до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми) судом першої інстанції не встановлені. Доказів протилежного матеріали справи не містять, суду першої інстанції не надано. Представником відповідача протилежного суду першої інстанції не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв представником відповідача не заявлено. Під час розгляду справи судом першої інстанції забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук О.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а при прийняті рішення судом порушено норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Позивач вимагає стягнути заборгованість за кредитним договором від 24.08.2023 №473242-КС-001 у наступному розмірі: 36 420,35 грн – загальна сума боргу, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту – 9 884,71 грн; - суми прострочених платежів по процентах – 26 032,23 грн; - суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; - суми прострочених платежів за комісією – 503,41 грн. Пунктом 2.4. договору передбачено, що стандартна процентна ставка за кредитом - в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15288411, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Тобто в одному пункті договору кредит видається на умовах 2,00000000 на добу, а в іншому 1,15288411 на добу. При цьому, ні в першому, ні в другому випадку не зрозуміло, що за плата за користування кредитом: чи в гривнях за добу, чи у відсотках? Умовами договору це не визначено. Навіть якщо припустити, що це ставка у відсотках, то при перерахунку сум, вказаних у наданому розрахунку, станом на 07.09.2024 відсотки за користування кредитом у розмірі 10 000 грн мали б складати 1614 грн, а не 1729 грн, як вказано в розрахунку та договорі. Таким чином, і сторонами не погоджено саму плату за користування кредитом, і сам розрахунок боргу з математичної точки зору зроблено неправильно. При цьому, сам позивач стверджував, що відповідач перерахувала 4 342 грн, а тому борг міг би складати не більше 5 658 грн. Проте, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку порушенням прав споживача в умовах кредитного договору. Крім того, відповідно до п. 2.9. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9 249,88 процентів, що не відповідає положенням п. 2.4. кредитного договору. При цьому, сам позивач в судових засіданнях 19.09.2025 та 24.09.2025 підтвердив, що підвищена відсоткова ставка 2,00000000 на добу застосовується саме у разі не виконання умов договору, що і є мірою відповідальності в порівнянні з визначеною ставкою 1,15288411 на добу. Договір укладено з порушенням прав споживача, оскільки останній не розуміє які саме умови договору погоджено сторонами. Відповідно до умов договору реальна процентна ставка складає показники, які не просто вище ринкової, але є неприпустимо завищеною за будь-яких ринкових умов. Наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки розрахунок відсотків за користування кредитом зроблено поза межами строку дії кредитного договору. З огляду на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем вбачається, що позивач при наданні позики діяв всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ж ч. 2 цієї статті умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 2.5. договору, комісія за надання кредиту 1500,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка складається із залишку простроченого кредиту, прострочених відсотків та простроченої комісії. Переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено. Надані паперові копії електронного договору не підписано на кожній сторінці, що виключає наявність підстав стверджувати, що кредитний договір укладено саме в такій редакції, яку надано суду, оскільки саме позивач є автором електронного документу і тільки він має доступ до його вихідних даних та можливість його редагування. Доказів того, що редагування електронного документу не відбувалося, позивачем також не надано. З метою дослідження цих обставин необхідно було дослідити оригінал такого електронного доказу з вивченням метаданих, які вказають на дату формування та укладення такого електронного договору. Без дослідження оригіналів таких електронних доказів доводи позивача, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими. Позивач не довів належними та допустимими доказами сам факт укладення кредитного договору, умови, на яких договір укладено, та розмір заборгованості, проте суд першої інстанції визнав неналежні докази допустимими та достовірними. Автозаводський районний суд прийняв до уваги паперові копії електронного документу та не надав оцінки невідповідності оригіналу копіям, що свідчить про неналежність, недостовірність та недопустимість наданих позивачем доказів у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, тим більше, що стороною відповідача поставлено під сумнів існування оригіналів доказів. Отже, з огляду на недоведеність укладення як самого договору, так і погодження сторонами умов такого договору, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Натомість, суд першої інстанції не надав належну юридичну оцінку факту відсутності укладення кредитного договору в електронному вигляді, що виключає можливість застосування до сторін його умов.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 24.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений договір №473242-КС-001 про надання кредиту (т.1 а.с. 34-43, т.2 а.с. 32-36) шляхом обміну електронними повідомленнями (т.2 а.с. 47).

Договір підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора «UA-3086» на таких умовах (п.п. 2.1-2.11 договору №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023):
кредитодавцем надано позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів;
строк, на який надається кредит - 24 тижні;
стандартна процентна ставка за кредитом в день - 2,00000000, фіксована;
знижена процентна ставка за кредитом в день - 1,15288411, фіксована;
комісія за надання кредиту - 1500,00 грн;
термін дії договору - до 08.02.2024;
орієнтовна загальна вартість наданого кредиту – 26 040,00 грн;
орієнтовна реальна річна процентна ставка – 9 249,88, що розрахована відповідно до методики розрахунку, затвердженої Постановою Національного банку України від 11.02.2021 №16 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит»;
реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту обчислені на основі припущення, що позичальник дотримуватимесь графіку платежів, вказаного в п.3.2.3 та додатку №1 до договору із застосовуванням зниженої процентної ставки;
дата видачі кредиту - 24.08.2023, дата повернення - 08.02.2024.

У п. 3.2.3 договору сторонами на момент укладення договору встановлений графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка.

Оферта та акцепт пропозиції укласти договір містять аналогічні умови, викладені у зазначеному договорі, що погоджені та підписані сторонами (ь.1 а.с. 42, 52, 61, т.2 а.с. 36, 149-152).

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, до яких включені комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту, а не за його обслуговування (ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»).

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконало, надавши позичальнику кредит на суму 10 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , зазначену нею особисто при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

Зазначене доводиться підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофГід», надавачем послуг щодо перерахування коштів позичальникам та їх зарахування за договорами, укладеними між позичальниками та ТОВ «Бізнес Позика» (т.1 а.с. 65, т.2 а.с. 39-45).

З інформації, отриманої судом першої інстанції 29.05.2025 від АТ «Універсал Банк» також доводиться, що на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна картка № НОМЕР_2 та відкритий відповідний банківський рахунок із зазначенням їх повних номерів. Долучена виписка про рух коштів по рахунку, відкритому для обслуговування зазначеної банківської картки з 24.08.2023 по 08.02.2024, з якої слідує зарахування єдиним платежем 24.08.2023 о 20:10:05 суми кредиту 10 000 грн (т.1 а.с. 122-133).

Боржник зобов`язання за договором не виконала належним чином. Згідно розрахунку заборгованості (т.1 а.с. 21-28) боржник здійснила часткову оплату за кредитним договором на суму 4 340 грн двома платежами:
1-й платіж 07.09.2023 на суму 2 170,00 грн у день, що зазначені у графіку платежів згідно договору;
2-й платіж 20.09.2023 на суму 2 170,00 грн, що зазначена у графіку платежів напередодні дати платежу 21.09.2023 згідно договору,
інші платежі нею не здійснювалися.

Здійснення відповідачем платежів також доводиться інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» від 06.06.2025 за вих. №11/06 та №12/06 (т.2 а.с. 46).

П.2 договору передбачено, що протягом строку кредитування проценти за кредитом нараховуються на залишок заборгованості, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування ним із урахуванням дня видачі кредиту та дня його повернення згідно графіка платежів.

Після закінчення строку дії договору проценти не нараховувалися. Розрахунок заборгованості сформований відповідною програмою, що автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору до дати його створення. Станом на 31.03.2024 наявна заборгованість на суму 36 420,35 грн (9 884,71 грн - прострочених платежів по тілу кредиту, 26 032,23 грн - прострочених платежів по процентам, 503,41 грн - прострочених платежів за комісією).

Установлено, що вказаний договір укладений між сторонами у формі електронного документа.

Судом першої інстанції прийняті до уваги докази, надані представником позивача, що ставляться під сумнів представником відповідача на відповідність оригіналу, оскільки представником позивача неодноразово надавалися додаткові пояснення по справі із обґрунтуванням укладення кредитного договору в електронній формі із долученням усіх необхідних та достатніх доказів, а також недоведення представником відповідача обгрутованості заявлених ним сумнівів у належності зазначених доказів.

Позивачем надані належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, які не спростовані відповідачем.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення кредитного договору із введенням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо її особистих даних та реквізитів банківської картки, на яку кредитодавцем перераховані кошти.

Підписанням договору відповідач підтвердила ознайомлення з усіма істотними умовами та надання інформації, передбаченої законодавством.

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджене укладення із ОСОБА_1 зазначеного правочину. 

Зі змісту кредитного договору, укладеного між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 , установлено, що згідно ч.1 ст.638 ЦК України між сторонами досягнута згода щодо істотних умов договору, укладеного шляхом обміну електронними повідомленнями з акцептуванням позичальником оферти на укладення кредитного договору, що підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора.

Такі дії сторін відповідають приписам законодавства.

Без отримання позичальником повідомлення із відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт Товариства, такий договір не був би укладений.

Під час укладення договору сторони погодили укласти кредитний договір із використанням інформаційно - телекомунікаційних систем в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа (абз. 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Під час розгляду справи представник відповідача стверджував про недоведеність позивачем укладення кредитного договору, однак в частині отримання кредитних коштів та здійснення платежів по договору ним зазначено, що це питання стосується інших правовідносин.

Разом з тим, зазначене представником відповідача спростовується обставинами, встановленими у судовому засіданні та матеріалами справи.

Зробивши часткову оплату на виконання умов договору, ОСОБА_1 вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору.

Судом першої інстанції враховано, що кредитний договір, пропозиція укласти договір та акцепт прийняття пропозиції укласти договір містять персональні дані відповідача ОСОБА_1 : РНОКПП, паспортні дані, місце проживання. До позову представником позивача долучені копії сторінок паспорта відповідача та фото відповідача ОСОБА_1 разом із першою сторінкою паспорта (т.1 а.с. 97-106).

Факт отримання коштів у розмірі, встановленому договором, стверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом першої інстанції доказами, витребуваною інформацією від АТ «Універсал Банк» про відкриття на ім`я ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_2 та відповідного банківського рахунку, а також наданою АТ «Універсал Банк» виписки про рух коштів по рахунку, відкритому для обслуговування зазначеної банківської картки з 24.08.2023 по 08.02.2024, з якої слідує зарахування єдиним платежем 24.08.2023 о 20:10:05 суми кредиту 10 000 грн.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів не отримання кредитних коштів не надано виписку зі свого карткового рахунку, відкритого в АТ «Універсал Банк».

Номер картки для перерахування коштів зазначений відповідачем при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, на підтвердження чого до позову доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи «анкета клієнта» із зазначенням позичальником номера банківської картки № НОМЕР_1 для перерахування коштів (т.1 а.с. 64).

Згідно п. 7.4.4 позичальник підтвердив ознайомлення із договором та Правилами надання споживчих кредитів, повністю розуміє умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується дотримуватись. Позичальник добровільно погодилася з умовами договору та з його виконанням.

Протягом строку дії договору ОСОБА_1 не зверталася із заявою про його розірвання та/або визнання договору недійсним в цілому або його окремих частин.

Розділ «Реквізити сторін» кредитного договору містить відмітку про підписання позичальником договору за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, представником позивача надані докази підписання договору електронним підписом директором управління аналізу ризиків Горбаня О.О. із долученням копії довіреності на підтвердження його повноважень (т.2 а.с. 149-154).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем порушено умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів, відповідач частково виконувала взяті на себе зобов`язання за договором, тому позивачем правомірно пред`явлена вимога до відповідача про стягнення заборгованості.

Сторонами укладеного договору погоджений графік платежів, виходячи з того, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка за кредитом в день - 1,15288411 (п.п. 3.2.3, 2.4 договору (т.1 а.с. 32-36).

Умови кредитного договору є чіткими і не дають підстав вважати, що у ньому містяться неоднозначні та незрозумілі умови кредитування, що може призвести до різного тлумачення та розуміння його сторонами договору.

Умови кредитного договору щодо визначення порядку і розміру нарахування процентів не є нікчемними згідно законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів».

З наявних по справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, слідує, що після закінчення строку дії кредитного договору проценти не нараховувалися.

Будь-яких доказів на підтверджують невідповідності розміру заборгованості умовам договору суду не надано.

Розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, грунтується на умовах кредитного договору, узгоджується із матеріалами справи та не спростований стороною відповідача.

Відповідачем не наданий свій розрахунок заборгованості за договором.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору. 

Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 дійшов висновку, що не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом (ст. 204 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблений висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину про те, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 3 Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.ч. 7, 12 ст.11 Закону).

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цимЗакономодноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (ст. 12 Закону).

Норми ст. 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цимЗакономодноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18; від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачений інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч.ч. 2, 3, 5 ст.100 ЦПК України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій свідчить про визнання боргу (постанова Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно достатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Розмір процентів та порядок їх сплати задоговором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ст. 1056-1 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше невстановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порЗ урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за договором №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023, що становить 36 420,35 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 9 884,71 грн; суми прострочених платежів по процентах – 26 032,23 грн; суми прострочених платежів за комісією – 503,41 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено договір №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зареєстрований для цієї мети в особистому кабінеті позичальника (т.1 а.с. 34-42).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані ОСОБА_1 .

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-3086 з дотриманням ч.ч. 6,8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.2. договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів. Строк на який надається кредит 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000 фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15288411 фіксована. Комісія за надання кредиту: 1500 грн. Термін дії договору: до 08.02.2024. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 26 040 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 249,88 процентів.

Таким чином, кредитним договором визначено строк його дії до 08.02.2024.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10 000 грн доводиться пдтвердженням щодо здійснення грошових переказів ТОВ «ПрофітГід» (т.1 а.с. 65), листом АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-4614 від 29.05.2025 та випискою по рахунку відповідача АТ «Універсал Банк» від 28.05.2025 (т.1 а.с. 122-133).

Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023 на суму кредиту 10 000 грн, отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок, зареєстрований позичальником в особистому кабінеті. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 свої обов`язки за договором №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023 не виконала, допустила заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 36 420,35 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 9 884,71 грн; суми прострочених платежів по процентах – 26 032,23 грн; суми прострочених платежів за комісією – 503,41 грн (т.1 а.с. 21-29).

Згідно умов кредитного договору №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023 позичальника було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, остання за договором споживчого кредитування зобов`язана буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено у договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилася та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді. Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 26 040 грн з реальною річною процентною ставкою 9 249,88%.

При цьому, вказаним договором встановлено, що заявлений строк кредитування складає 24 тижні з дня отримання кредиту, заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладення цього договору строк користування правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 1,15288411% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредиту. При цьому, стандартна ставка відсотків складає 2,00000000% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Таким чином, ОСОБА_1 була повідомлена про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Отже, ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір, усвідомлювала, що сума отриманого кредиту складає 10 000 грн, вказані кошти вона отримує строком на 24 тижні, під час вказаного строку діє процентна ставка у розмірі 2,00000000% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредиту, тобто у разі внесення коштів з метою погашення заборгованості за тілом кредиту, розмір коштів, які підлягатимуть сплаті як відсотки, порівняно зменшуватиметься. Разом з тим, умови договору та правила надання кредиту не позбавляють ОСОБА_1 права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена та погодилася з умовами надання кредиту, на підставі чого 24.08.2023 між сторонами укладено кредитний договір №473242-КС-001 про надання кредиту, в якому відображені умови надання кредиту, остання з відповідним договором погодилася, про що свідчить її електронний підпис.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (п.4) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувалася коштами позивача, до позивача із відповідною заявою не зверталася.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, ОСОБА_1 мала можливість не вступати у кредитні відносини з ТОВ «Бізнес Позика», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання умов договору, допустила прострочення виконання зобов`язань по договору.

Водночас, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, яка переглядається, позичальник ОСОБА_1 не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним кредитним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідач жодним чином не оспорювала укладання кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором №473242-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2023, а тому з неї на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 36 420,35 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки розрахунок відсотків за користування кредитом зроблено поза межами строку дії кредитного договору, то ці доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки наданий розрахунок заборгованості грунтується на умовах кредитного договору, узгоджується із матеріалами справи та не спростований стороною відповідача. Контррозрахунку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не надано. 

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами сам факт укладення кредитного договору, умови, на яких договір укладено, та розмір заборгованості, то ці доводи не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими по справі фактичними обставинами, які викладені вище. 

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди представника відповідача із висновками суду першої інстанції, які, на його думку, не відповідають дійсним обставинам справи, то ці доводи, апеляційний суд у складі колегії суддів не бере до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують правильних висновків суду. 

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача та її представника з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ковальчука Олександра Миколайовича – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 вересня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов