Справа № 953/2965/26
н/п 2/953/2507/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, 
встановив:

11 березня 2026 року АТ «Універсал Банк» (далі: позивач) звернулось до  ОСОБА_1 (далі: відповідач) з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2024 у розмірі 54 864.46 грн., з яких: 26 216, 66 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5 352,32 грн. – заборгованість за пенею; 23 295,48 грн. – заборгованість за порушення грошового зобов`язання. 
Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилався на встановлення відповідачем мобільного додатку «Monobank», укладення 23.05.2024 між ним та відповідачем Договору про надання банківських послуг, на підставі якого відповідачу наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, який останнім своєчасно не повернутий, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за своєю відсутністю. Відповідач подав заяву про визнання позову. 
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлені. 
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
23.05.2024 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання банківських послуг «Monobank», за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, що підтверджено анкетою-заявою.
Позивач своє зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджено випискою по рахунку. 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачем, 
виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 54 864.46 грн., з яких: 26 216, 66 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5 352,32 грн. – заборгованість за пенею; 23 295,48 грн. – заборгованість за порушення грошового зобов`язання.
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує:
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст.526, ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2024 належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26 216,66 грн.
Відповідачем до розгляду справи по суті подана заява про визнання позову. У відповідній заяві відповідач зазначив, що наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України йому відомі.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами ЦПК України.
Частиною 5 ст.206 ЦПК України передбачено, що суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Заява відповідача про визнання заборгованості за тілом кредиту не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, внаслідок чого суд приймає заяву відповідача у цій частині про визнання позову.
За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26 216,66 грн.
Щодо стягнення пені у розмірі 5 352,32 грн. та заборгованості за грошове порушення у розмірі 23 295,48 грн.
Відповідно до ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Приписами ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, серед іншого, внесені зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його п.18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Здійснюючи тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 виснував, що у період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. 
Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.10.2023 у справі № 706/68/23.
Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки.
Відтак, вимога позивача про стягнення неустойки задоволенню не підлягає.
Суд зазначає, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання. 
Так, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі класти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які у даному випадку відсутні.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 54 864,46 грн., з яких задоволено –26 216,66 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3 328 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 1 590,27 грн.
Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує визнання відповідачем позову, вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягує на його користь з відповідача згідно приписів ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2024 за тілом кредиту у розмірі 26 216 (двадцять шість тисяч двісті шістнадцять) грн. 66 коп. та витрати зі справи судового збору у розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн. 14 коп.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути Акціонерному товариству «Універсал банк», ЄДРПОУ 21133352, судовий збір у розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн. 14 коп. сплачений на підставі платіжного доручення №51084000201 від 23.02.2026. 
В іншій частині позову, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Акціонерне товариство «Універсал банк», ЄДРПОУ 21133352, м. Київ, вул. Автозаводська, буд.54/19.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складений 20.04.2026. 

Суддя Н.В. Єфіменко