Справа № 164/2026/25  Провадження №33/802/128/26 	Головуючий у 1 інстанції:Ониско Р. В. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши клопотання захисника Андрусяка І.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.
Захисник Андрусяк І.В. в своєму повторному клопотанні просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний із оскаржуваною постановою, так як не отримував ніяких повідомлень із суду. Про факт розгляду справи ОСОБА_1 довідався лише 18.11.2025 з листа, який надійшов на його поштову адресу. 
Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання апелянта задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
Захисник у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження просить поновити цей строк, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний із оскаржуваною постановою, так як не отримував ніяких повідомлень із суду. Про факт розгляду справи ОСОБА_1 довідався лише 18.11.2025 з листа, який надійшов на його поштову адресу.
Проте, зазначені доводи апелянта повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.
Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.
29 вересня 2025 року під час розгляду справи у Маневицькому районному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.12).
В оскаржуваному рішенні місцевим судом вказано, що в судове засідання на 09 год 11.09.2025 ОСОБА_1 не з`явився. Повідомлений про час, дату та місце судового розгляду поліцейським, про що є підпис у протоколі. 
В судове засідання на 13 год 00 хв 29.09.2025 не з`явився без поважних причин, хоча завчасно у встановлено законом порядку був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (а.с.12).
В цій справі, відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження закінчився 09 жовтня 2025 року. 
Апеляційну скаргу на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 захисник подав повторно через засоби поштового зв`язку лише 08 січня 2026 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, долученому до апеляційної скарги, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 09 жовтня 2025 року. 
Таким чином, захисник (професійний учасник судового провадження) більш як на 3 місяці пропустив строк апеляційного оскарження, передбачений вимогами ч.2 ст.294 КУпАП. 
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не був присутній при винесенні оскаржуваної постанови, а з постановою ознайомився лише 18.11.2025 не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження так як вони суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно яких постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, а не з дня отримання.
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).
Тому відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня проголошення судового рішення.
Не з`явився в судове засідання місцевого суду ОСОБА_1 і 11.09.2025, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду поліцейським під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього (а.с.1).
Копію вказаного протоколу із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується його особистим підписом у графі 18 вказаного протоколу (а.с.1). 
Будь-яких інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 клопотання захисника не містить. 
Тому доводи клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються вищезазначеними матеріалами справи, у зв`язку з чим клопотання до задоволення не підлягає.
Також апеляційний суд звертає увагу, що захисником Андрусяком І.В. вже подавалась в даній справі апеляційна скарга із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.23-36).
Постановою Волинського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді було залишено без задоволення, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала (а.с.42).
При цьому слід відмітити, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в задоволенні якого було відмовлено, мотивоване тими ж підставами, що і повторне (а.с.31-32). 
Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Підсумовуючи наведені обставини в їх сукупності, беручи до уваги те, що судом апеляційної інстанції вже було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні повторного клопотання захисника Андрусяка І.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 та повернути апеляційну скаргу особі, які її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання захисника Андрусяка І.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Маневицького районного суду Волинської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, які її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов