КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/23036/25 Головуючий в суді І інстанції Педенко А.М.
Провадження № 33/824/629/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Соколовського Валерія Леонідовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Соколовського Валерія Леонідовича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2025 року о 01 год. 30 хв. по пр. Берестейський, 55/2 в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 318d» державний номерний знак  НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою водія із застосуванням приладу Драгер. Результат тесту № 1611 від 02 серпня 2025 року позитивний, 1,41 % проміле, з яким ОСОБА_1 погодився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Соколовський В.Л. просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 погоджується із фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що вказував самостійно працівникам поліції у день складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дані обставини узгоджуються з матеріалами відео фіксації, які долучено до справи.
Причиною нехтування заборони керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння є стан крайньої необхідності, який викликаний врятуванням своєї знайомої ОСОБА_2 , яка в нічний час доби залишилася на вулиці і могла стати жертвою насильства, у тому числі сексуального, через дії невідомих осіб, які переслідували останню в день вчинення адміністративного правопорушення.
Захисником до матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відібрані захисником в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до змісту вказаних пояснень підтверджується наявність крайньої необхідності та існування реальної загрози життю та здоров`ю ОСОБА_2 безпосередньо перед вчиненням адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Під час судового розгляду судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника про допит свідків, що було мотивовано їх зацікавленістю у результатах розгляду справи у зв`язку з тим, що вони являються другом та дружиною особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Оскаржувана постанова не містить будь-яких обґрунтованих підстав для відхилення доказів існування крайньої необхідності в діях ОСОБА_1 .
На переконання апелянта матеріали справи у своїй сукупності підтверджують існування крайньої необхідності та реального існування небезпеки для життя та здоров`я громадянки ОСОБА_2 , яку відвертав ОСОБА_1 .

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Соколовський В.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доводи захисника, дослідивши матеріали справи відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" № 39598/0з від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
Диспозиція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись із доводами адвоката Соколовського В.Л. щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності з таких підстав.
За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Положеннями ст. 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Приписами ст. 18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Відповідно до постанови колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Норми Закону щодо крайньої необхідності покликані сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам .Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.
Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки адміністративного правопорушення і за які передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких зазначав, що 01 серпня 2025 року ОСОБА_2 зателефонувала його дівчині ОСОБА_3 і повідомила, що вона змушена була тікати із квартири свого знайомого, який поводився агресивно, внаслідок чого опинилась на вулиці в комендантську годину одна і йде пішки з вулиці Щербаківського до себе додому на масив Відрадний. Пізніше вона зателефонувала ще раз і повідомила, що до неї причепились п`яні чоловіки, які робили непристойні пропозиції, вона не змогла викликати таксі, оскільки була комендантська година та їй немає до кого звернутись за допомогою, а тому просила не залишати її в небезпеці і забрати її звідти. ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що він вживав пиво, вирішив поїхати на автомобілі разом зі своєю дівчиною ОСОБА_3 за ОСОБА_2 .
Суд такі пояснення ОСОБА_1 навів у своїй постанові, проте не надав їм жодної оцінки.
Аналогічні письмові пояснення дали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвокату Соколовському В.Л. в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд відмовив у допиті вказаних осіб в якості свідків.
Суд апеляційної інстанції дослідив відеозапис, на якому зафіксовано, що в автомобілі ОСОБА_1 знаходились дві молоді жінки. Одна з них, яку адвокат Соколовський В.Л. визначив як ОСОБА_2 , підійшла до працівників поліції, які розмовляли з ОСОБА_1 і повідомила, що ОСОБА_1 поїхав на її прохання про допомогу, оскільки вона була в небезпеці. На репліку поліцейського про те, що їй необхідно було викликати поліцію, вона вказала, що поліція не приїздить на виклик поки дійсно когось не побито чи не вбито. ОСОБА_2 висловлювали жаль з приводу того, що із-за неї ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху України, ОСОБА_1 визнавав, що він вживав пиво і сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, вів себе стримано і адекватно обстановці.
Тобто із суті розмови вбачається, що обставини, про які вказував ОСОБА_1 у своїй заяві як причину умисного порушення ним Правил дорожнього руху України, а саме прохання ОСОБА_2 забрати її з вулиці, дійсно існували, вони не були придумані ним пізніше з метою ухилення від відповідальності.
Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання адвоката Соколовського В.Л. і допитав свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що дійсно посварилась зі своїм знайомим і пішла з його квартири. Пішки йшла вночі по вулиці. Телефонувала декільком знайомим, але ніхто їй не допоміг крім ОСОБА_1 .
Оцінюючи вказані обставини на предмет того, чи існувала у ОСОБА_1 крайня необхідність у порушенні Правил дорожнього руху України, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Беззаперечно встановлено, що події відбувались під час комендантської години, протягом якої заборонений рух осіб та транспортних засобів вулицями міста. Також не викликає сумнівів та обставина, що ОСОБА_2 перебувала на вулиці в комендантську годину, оскільки ці обставини доводяться відео з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовані вільні пояснення усіх учасників цих подій, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Та обставина, що під час комендантської години в м. Києві не можна викликати таксі, є загальновідомою. Підстав ставити під сумнів правдивість відомостей, які наводили учасники цих подій безпосередньо на місці оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, у суду немає. 
Разом із тим, оцінюючи існування реальної небезпеки для ОСОБА_2 і чи могла бути вона усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи ці обставини не доводяться.
ОСОБА_2 , самостійно обравши для себе варіант уникнення небезпеки для свого здоров`я від неправомірних дій свого знайомого, з яким вона перебувала в квартирі, у комендантську годину вирушила пішки до себе додому. При цьому, для свого захисту і припинення домашнього насилля, вона могла викликати поліцію, разом із тим цим правом не скористалась. Саме по собі знаходження в теплу пору року на вулиці в м. Київ в комендантську годину не є реальною небезпекою для життя та здоров`я, а та обставина, що ОСОБА_2 реально загрожувала небезпека від сторонніх чоловіків, не доводиться матеріалами справи. Крім того, при наявності загрози життю та здоров`ю більш швидким і дієвим засобом уникнути небезпеки є звернення до поліції, яка постійно патрулює вулиці міста в комендантську годину, ніж до ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, про що ОСОБА_2 було відомо. Телефон у ОСОБА_2 , за яким можна було викликати поліцію, був із собою, оскільки саме за допомогою телефону вона попросила ОСОБА_1 про допомогу. 
Отже, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України, чим завдано шкоди суспільним інтересам щодо безпеки дорожнього руху. Ризик завдання шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_2 вочевидь був менш реальним, ніж ризик заподіяння шкоди інтересам інших учасників дорожнього руху, внаслідок керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що 02 серпня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з метою захисту життя та здоров`я ОСОБА_2 , тобто перебував в стані крайньої необхідності, перевірені судом апеляційної інстанції, проте не знайшли свого підтвердження.
Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції, з`ясувавши всі обставини у справі відповідно до вимог ст. ст. 251, 280 КУпАП, правильно застосував до правопорушника стягнення в межах санкції, імперативно визначеної ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесенні постанови судом першої інстанції було вжито заходи для всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
За таких обставин постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Соколовського Валерія Леонідовича залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб