ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
31 березня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/976/26 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління БЕБ в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління БЕБ в Закарпатській області, яким просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління БЕБ у Закарпатській області щодо визначення та виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 03.10.2023 по 11.12.2025 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025;
- зобов`язати Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період із 03.10.2023 по 11.12.2025, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710- IX у розмірі 2684 грн, абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2024 рік від 09 листопада 2023 року №3460-IX у розмірі 3028 грн, абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ у розмірі 3028 грн, з урахуванням виплачених сум.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” № 2710-IX від 03.11.2022, Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” № 3460-IX від 09.11.2023, Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” № 4059-IX від 19.11.2024, разом із установленням на 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2684 грн, 3028 грн та 3028 грн відповідно, був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102 грн. Слід зазначити, що зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися. Водночас приписи Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону № 1150-ІX.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що законами України про Державний бюджет України за 2023, 2024, 2025 роки не встановлено додаткової демографічної групи населення як “працівники інших державних органів”, а норма звучить насамперед так установлено у відповідному році прожитковий мінімум для працездатних осіб, а вже потім в законі конкретизовано, що такий прожитковий мінімум застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, тобто визначив коло поширення такого прожиткового мінімум, але при цьому категорія соціальної демографічної групи населення не змінилася (категорія працездатних осіб). Застосування фіксованого розміру прожиткового мінімуму в розмірі 2102 гривні для обчислення посадових окладів працівників БЕБ є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству. Незважаючи на твердження позивача про необхідність використання прожиткового мінімуму (2684 та 3028 гривень), встановленого на 1 січня відповідного року згідно із Законом про Державний бюджет, фіксований показник 2102 гривні має застосовуватися з огляду на кілька ключових аспектів. По-перше, фіксований прожитковий мінімум є базовим розрахунковим показником, закріпленим у підзаконних актах, які визначають порядок оплати праці працівників державних органів, зокрема й тих, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. Закон про БЕБ визначає основи діяльності та структури БЕБ, проте порядок нарахування посадових окладів передбачений іншими нормативними актами, що забезпечує використання фіксованого мінімуму. По-друге, використання змінного показника, такого як прожитковий мінімум, встановлений на 1 січня року (2684 та 3028 гривень), створює додаткове навантаження на бюджет і вносить невизначеність у механізм оплати праці. Використання фіксованого показника (2102 гривні) забезпечує стабільність фінансування, прозорість розрахунків і уніфікацію підходу до оплати праці, що є ключовими аспектами функціонування державних органів у складних економічних умовах. По-третє, розрахунок грошового забезпечення працівників БЕБ повинен здійснюватися на основі фіксованого показника у розмірі 2102 грн, що відповідає правовому регулюванню оплати праці в органах державної влади. Фіксований мінімум, навпаки, забезпечує уніфікований підхід до розрахунку оплати праці всіх категорій працівників державних органів. Використання фіксованого прожиткового мінімуму відповідає принципу раціонального використання бюджетних коштів. Застосування прожиткового мінімуму у сумі 3028 гривень для визначення посадових окладів для працівників державних органів призвело б до значного збільшення бюджетних витрат, що є небажаним в умовах воєнного стану та необхідності збереження фінансової стабільності.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 03.10.2023 згідно наказу Територіального управління БЕБ у Закарпатській області № 55- к/ДСК від 02 жовтня 2023 року позивач призначений на посаду старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області.
09.08.2024 згідно наказу Територіального управління БЕБ у Закарпатській області № 69- к/ДСК від 09 серпня 2024 року позивач переведений на посаду старшого інспектора з особливих доручень Територіального управління БЕБ у Закарпатській області. 05.10.2023 позивачу присвоєне спеціальне звання лейтенант Бюро економічної безпеки України (наказ №249-к/ДСК-ДП), а з 06.10.2025 присвоєно спеціальне звання старший лейтенант Бюро економічної безпеки України.
Відповідно до наказу Територіального управління БЕБ у Закарпатській області №46- к/ДСК від 10 грудня 2025 року позивача 11.12.2025 було звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень Територіального управління БЕБ у Закарпатській області та з служби в Бюро економічної безпеки України за підпунктом 8 пункту 72 Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України та проведено розрахунок при звільненні.
На підставі наданих розрахункових листів позивачем було встановлено, що грошове забезпечення за період проходження служби в Бюро економічної безпеки України нараховувалось із застосуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплати грошового забезпечення за період проходження служби з 03 жовтня 2023 по 11 грудня 2025 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у розмірі 2 684,00 грн., у 2024 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ у розмірі 3 028,00 грн., у 2025 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059- ІХ у розмірі 3 028,00 грн., з врахуванням вже проведених виплат.
На заяву позивача щодо здійснення перерахунку його грошового забезпечення відповідач листом повідомив, що підстав для перерахунку грошового забезпечення відсутні.
Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Бюро економічної безпеки України, статус працівників Бюро, а також порядок проходження служби визначає Закон України “Про Бюро економічної безпеки України” від 28.01.2021 №1150-ІХ (далі - Закон №1150-ІХ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 1150-ІХ Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.
Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.
Діяльність Бюро економічної безпеки України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.
Закон України “Про центральні органи виконавчої влади”, інші закони, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України “Про державну службу” застосовуються до Бюро економічної безпеки України та його працівників у частині, що не суперечить цьому Закону.
Частина 1 статті 14 Закону № 1150-ІХ визначає, що Бюро економічної безпеки України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.
Стаття 19 Закону № 1150-ІХ встановлює, що до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України.
В свою чергу, згідно зі статтею 31 Закону № 1150-ІХ заробітна плата працівників Бюро економічної безпеки України повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням характеру, інтенсивності та небезпечності роботи, забезпечувати добір і закріплення у штаті Бюро економічної безпеки України кваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби, кваліфікації.
Особливі умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України. Посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України “Про Бюро економічної безпеки України”, Кабінетом Міністрів України Постановою від 06.10.2021 за № 1068 (далі - Умови №1068) затверджено Умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки.
Згідно з пунктом 2 Умов № 1068 посадові оклади осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт посадового окладу.
Отже, розмір посадового окладу, осіб, які мають спеціальні звання БЕБ визначається спеціальним законодавством, а саме: частина третя статті 31 Закону України № 1150-ІХ та пунктом 2 Умов № 1068.
З огляду на викладене, спеціальним законом, котрий врегульовує діяльність БЕБ України та його територіальних підрозділів встановлено, що посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У даному випадку має місце колізія загальних та спеціальних норм, що врегульовують спірні правовідносини.
При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. – спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року справа № 120/1196/19-а.
Відтак, розмір посадового окладу особи, яка має спеціальне звання БЕБ напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України “Про прожитковий мінімум” від 15.07.1999 за №966-XIV (далі - Закон №966-XIV).
Положеннями статті 1 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Також у цій статті Закону визначено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Зі змісту вказаної норми Закону №966-XIV вбачається закріплення вичерпного переліку основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Положеннями статті 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Отже, Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтями 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” разом із установленням на 01 січня 2023 року прожиткових мінімумів у розмірі 2684 грн., з 01 січня 2024 та з 01 січня 2025р. у тому числі для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн., був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102,00 грн.
Слід зазначити, що зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися.
Законом № 1150-ІХ закріплено, що для визначення розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України “Про Бюро економічної безпеки України”, а тому зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання (працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами) відсутні законні підстави.
Водночас, приписи Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальне звання БЕБ, що порушує гарантії незалежності вказаної категорії працівників БЕБ, одна з яких передбачена частиною першою статті 5 Закону №1150-ІX.
Закони України Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що грошове забезпечення позивача за період з 03 жовтня 2023 року по 11 грудень 2025 року мало обчислюватися з урахуванням положень абзацу 4 частини 1 статті 7 Законів України “Про Державний бюджет на 2023, 2024 та 2025 роки”, якими було визначено величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 у розмірі 2 684 грн., з 01 січня 2024 року та з 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 грн.
Проте, відповідачем у відзиві на позов не наведено жодних обґрунтованих підстав, належних, достатніх та допустимих доказів також не було надано, які б свідчили про правомірність вищенаведених дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 102 грн, виходячи із встановлених вище судом обставин даної справи та аналізу чинного наведеного законодавства.
Також не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, посилання представника відповідача у відзиві на позов на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2025р. у справі №240/9028/24 з приводу того, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді, з огляду на те, що ці правові висновки стосуються розміру суддівської винагороди, встановленої Законом України “Про судоустрій і статус суддів”.
Водночас, предметом даного спору є розмір грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України, які регулюються іншими законами, зокрема, статтею 31 Закону про БЕБ та постановою КМУ №1068.
А відтак, правові висновки, наведені у згаданій вище постанові Верховного Суду, не є релевантними до правовідносин у даній справі, тому не підлягають застосуванню у даних правовідносинах.
Судом критично надається оцінка і аргументам представника відповідача, які у даному випадку відхиляються судом, щодо того, що фіксований розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн для розрахунку посадових окладів працівників БЕБ є правомірним та таким, що відповідає принципам спеціального регулювання, юридичній визначеності та ефективного використання бюджетних коштів, з огляду на таке.
Як уже зазначалося вище, введення законодавцем у Законах України “Про Державний бюджет України на 2022, 2023, 2024 та 2025р.р. нової грошової величини “прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадових окладів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (у том числі податкових та митних органів) у розмірі 2102 грн” без внесення змін до спеціальних законів, якими визначені посадові оклади таких працівників із розрахунку такої величини як “прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року” є відповідає меті Законів України “Про Державний бюджет України”, які мають врегульовувати лише витрати та доходи Держави на відповідний календарний рік і не можуть врегульовувати правовідносин, які регулюються іншими спеціальними законами, з урахуванням того, що згаданої величини (прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадових окладів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами ( у том числі податкових та митних органів) у розмірі 2102 грн.) Законом №966-ХІV не передбачено.
Слід зазначити, що принцип правової визначеності це загальний принцип права, який гарантує, що зміст права є чітким, зрозумілим і стабільним, а права та свободи людини можуть бути реалізовані на практиці. Це означає, що правові норми повинні бути сформульовані недвозначно, передбачувано та стабільно, щоб громадяни могли знати свої права і передбачати наслідки своїх дій.
А відтак, застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів працівників БЕБ у згаданому періоді, яка відсутня у спеціальному законі та у Законі №966-ХІV не може свідчити про відповідність її принципам спеціального регулювання та правовій визначеності.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.2, 5, 19, 77, 139, 262, 243, 246 КАС України, суд, – 
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління БЕБ в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області щодо визначення та виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2 684 грн, у 2024 році у розмірі 3 028 грн, у 2025 році у розмірі 3 028 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки в Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 03 жовтня 2023 року по 11 грудень 2025 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 №2710-IX у розмірі 2 684 грн, у 2024 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” від 09.11.2023 №3460-IX у розмірі 3 028 грн, у 2025 році виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” від 19.11.2024 №4059-IX у розмірі 3 028 грн, з врахуванням проведених виплат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк