ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року
м. Київ
справа № 466/319/21
провадження № 61-12419св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Львівська міська рада,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 грудня 2023 року в складі судді Свірідової В. В. і постанову Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року в складі колегії суддів:Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , у якому просив усунути йому перешкоди в користуванні ділянкою, кадастровий номер 4610137500:05:004:0340, шляхом солідарного зобов`язання відповідачів привести в попередній стан зрізаний земельний схил вздовж зазначеної земельної ділянки та відновити пошкоджений проїзд (заїзд) до такої ділянки.
Позовні вимоги мотивував тим, що з липня 2017 року він є власником земельної ділянки НОМЕР_2, кадастровий номер 4610137500:05:004:0340, розташованої в садівничому кооперативі «ІНФОРМАЦІЯ_2» (далі – СК «ІНФОРМАЦІЯ_2»), урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1», у місті Львові .
Відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 4610137500:05:004:0339, розташованої в цьому ж кооперативі.
Їхні земельні ділянки межують із землями загального користування, що перебувають у комунальній власності Львівської міської ради.
Єдиний можливий проїзд до його земельної ділянки здійснювався по схилу між його ділянкою та комунальними землями урочища. Такий заїзд існував ще до придбання ним земельної ділянки. Надалі він лише забетонував частину вже існуючого проїзду з метою недопущення зсуву ґрунту та обвалу схилу. Жодного додаткового проїзду не облаштовував.
У 2019 року ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_3 розпочали роботи по будівництву дороги до своєї земельної ділянки через комунальні землі урочища. Під час цих робіт відповідачі пошкодили (зрізали) частину бетонного покриття з основою та ґрунтом на заїзді до його земельної ділянки, що унеможливило заїзд автотранспорту на його земельну ділянку.
Крім того, відповідачі виконали роботи з підрізання схилу та влаштування укосу вздовж межі його земельної ділянки, що може призвести до погіршення фізико-механічних властивостей ґрунтів земельної ділянки, зокрема, до зсуву ґрунту з земельної ділянки та неможливості проведення будівельних робіт на ній.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 13 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року, у позові відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що роботи по облаштуванню проїзду до земельної ділянки позивача здійснені ним самочинно, на земельній ділянці комунальної власності, яка для цієї мети не виділялася, тому його вимоги про приведення у попередній стан зрізаний земельний схил вздовж земельної ділянки та відновлення пошкодженого проїзду (заїзду) до земельної ділянки є безпідставними.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 грудня 2023 року і постанову Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування cудами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/1529/15-ц та від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах; а також підстави, передбачені частиною третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що обставини будівництва ним будинку на його земельній ділянці не мають відношення до предмету позову.
Не надали оцінки наданим ним доказам, які підтверджують факт зрізу відповідачами спірного схилу, який був природнім, та факт завдання йому шкоди.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
10 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0527 га, кадастровий номер 4610137500:05:004:0340, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована в місті Львові, урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1», СК «ІНФОРМАЦІЯ_2».
Відповідач ОСОБА_5 є власником суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,1016 га, кадастровий номер 4610137500:05:004:0339.
Згідно з актом обстеження земель міста в районі СК «ІНФОРМАЦІЯ_2» та КСТ «Долина» в урочищі «ІНФОРМАЦІЯ_1» у місті Львові, складеним 17 травня 2019 року та затвердженим директором департаменту містобудування Львівської міської ради, на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,007 га, в районі СК «ІНФОРМАЦІЯ_2» та КСТ «Долина» в урочищі «ІНФОРМАЦІЯ_1» розміщено бетонну площадку для облаштування проїзду до суміжної земельної ділянки (кадастровий номер 4610137500:05:004:0340), на якій проводяться будівельні роботи.
Цей проїзд на земельній ділянці комунальної власності, орієнтовною площею 0,007 га, до своєї земельної ділянки самовільно, без відповідних рішень Львівської міської ради та правовстановлюючих документів на землекористування, облаштував ОСОБА_1 .
Відповідно до містобудівної документації, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 2759 від 24 жовтня 2013 року «Про затвердження детального плану житлового району «Під Голоском», під`їзд до земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в СК «ІНФОРМАЦІЯ_2» в урочищі «ІНФОРМАЦІЯ_1», як і будівництво житлових будинків на них, не передбачено.
У листі від 08 жовтня 2018 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові зазначила, що ОСОБА_1 проводить будівництво садового будинку на земельній ділянці № НОМЕР_2 в СК «ІНФОРМАЦІЯ_2» в урочищі « ІНФОРМАЦІЯ_1» у місті Львові без будівельного паспорту забудови земельної ділянки та без права виконання будівельних робіт, а також без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт у відповідному органі державного архітектурно-будівельного контролю. Відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення та вжито заходів для припинення самочинних робіт на вищевказаній земельній ділянці.
Листом від 19 жовтня 2018 року Департамент містобудування Львівської міської ради повідомив, що Львівська міська рада не приймала рішень щодо зміни цільового призначення земельної ділянки № НОМЕР_2 в СК «ІНФОРМАЦІЯ_2» в урочищі «ІНФОРМАЦІЯ_1» у місті Львові.
Згідно з листом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 01 березня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у підготовці будівельного паспорту забудови земельної ділянки.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Статтею 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК Українивласники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Вимагати усунення перешкод у користуванні проїздом позивач (фізична особа) може у тому випадку, якщо внаслідок цього порушується його право на користування таким проїздом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з цим позовом до суду, позивач посилався на те, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні проїздом до його земельної ділянки, зокрема пошкодили нанесене ним бетонне покриття.
Водночас, як установили суди, роботи з облаштування цього проїзду позивач здійснив самовільно. Земельна ділянка, на якій він облаштував проїзд, належить до комунальної власності. Жодного рішення про виділення цієї земельної ділянки під проїзд Львівська міська рада не приймала.
Таким чином, установивши, що облаштування земель комунальної власності під проїзд (під`їзд, заїзд) до земельної ділянки позивача не вирішено в установленому законом порядку, а відтак немає підстав для висновку про порушення його законних прав на користування проїздом, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у позові.
Висновок судів не суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 13 грудня 2023 року і постанову Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко