СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Харків Справа № 913/866/21(913/213/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю представників сторін:
від 1-го позивача – арбітражна керуюча Орлова Т.А., свідоцтво, ухвала (поза межами приміщення суду),
від 2-го позивача – адвокат Нестерова І.В., на підставі довіреності (поза межами приміщення суду),
від 1-го відповідача -_адвокат Луб В.В., на підставі ордера (поза межами приміщення суду),
від 2-го відповідача – адвокат Луб В.В., на підставі ордера (поза межами приміщення суду),
від 3-го відповідача – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (вх.№266Л) на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2026, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Вінніковим С.В., повне судове рішення складено 22.01.2026, у справі №913/866/21 (913/213/25)
за позовом позивача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т", м. Сіверськодонецьк, в особі арбітражного керуючого Орлової Т.А., смт Великодолинське Одеської області, позивача-2 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", м. Київ,
до відповідача-1 – ОСОБА_1 , м. Одеса, відповідача-2 – ОСОБА_2 , смт Олександрівка м. Чорноморськ Одеської області, відповідача-3 – ОСОБА_3 , м. Луганськ, 
про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновників
у межах справи №913/866/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т"

ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю “Сагітта-Т” в особі арбітражного керуючого Орлової Т.А. та Товариство з обмеженою відповідальністю “Баядера Логістик” 17.08.2025 звернулися до Господарського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів в межах справи №913/866/21 на керівників та засновників ТОВ “Сагітта-Т”, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та стягнення з них солідарно на користь ТОВ “Сагітта-Т” заборгованості в сумі 2 914 660, 00грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що боргове навантаження підприємство отримало в період з лютого 2017 року по травень 2018 року під керівництвом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який з 05.10.2019 виконував обов`язки керівника підприємства та став єдиним засновником ТОВ “Сагітта-Т”, первинних фінансових документів щодо діяльності боржника, печаток та штампів, матеріальних або інших цінностей розпоряднику майна боржника, а у подальшому – ліквідатору передано не було.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 12.01.2026 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" в особі арбітражного керуючого Орлової Т.А. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновників задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" суму непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог у розмірі 2 914 660 грн 32 коп.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що згідно з обставинами справи, саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2017 по 08.08.2018 своїми діями (укладення сумнівних договорів про надання безвідсоткової позики та фінансової допомоги з самими собою та іншими особами) та бездіяльністю (не вживали дієвих заходів щодо погашення кредиторської заборгованості та витребування дебіторської заборгованості), будучи керівником та засновником відповідно впливали на фінансовий стан ТОВ “Сагітта-Т” та фактично довели його до банкрутства. Водночас, ОСОБА_3 , який керівником і засновником ТОВ “Сагітта-Т” став лише 09.10.2019, не вжив належних заходів для з`ясування та поліпшення фінансового стану підприємства, не подав заяву про банкрутство, не передав розпоряднику майна та ліквідатору будь-яку документацію та фактично усунувся від управління підприємством, що не можна вважати добросовісною поведінкою.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявниками у заяві про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ “Сагітта-Т” вірно визначено суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства: засновників підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка була ще й колишнім керівником банкрута, а також діючого директора ОСОБА_4 .
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 12.01.2026, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" в особі арбітражного керуючого Орлової Т.А. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновників відмовити повністю.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше, ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. За наявності тверджень про укладення договорів поворотної фінансової допомоги, ліквідатор або кредитор мали реальну та передбачену законом можливість звернутися з позовами про стягнення відповідних сум, отримати судові рішення про їх стягнення, забезпечити фактичне надходження коштів або, принаймні, встановити розмір та реальність дебіторської заборгованості. Лише після вжиття таких заходів і включення відповідних вимог до складу ліквідаційної маси могла бути об`єктивно визначена її фактична вартість та, відповідно, реальний дефіцит майна боржника.
Апелянти вважають, що невжиття заявниками заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості, яка, за їх же твердженнями, виникла внаслідок укладення договорів поворотної фінансової допомоги, свідчить про порушення принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора та виключає можливість об`єктивного встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і неплатоспроможністю боржника. За таких обставин, звернення з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності є передчасним.
На думку апелянтів, у даній справі не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів та доведенням боржника до банкрутства, а оскаржуване рішення ухвалене без належного врахування висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини 2 статті 61 КУзПБ, зокрема, необхідності ґрунтовного дослідження наданих учасниками справи доказів із наданням правової оцінки обставинам справи з точки зору наявності/відсутності в діях відповідної особи чи осіб усіх елементів господарського правопорушення як підстави для притягнення їх до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.
Апелянти також вважають, що ними підтверджено належними та допустимими доказами, що з 31.07.2018 єдиним засновником ТОВ "Сагітта-Т" став ОСОБА_5 , відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_5 статусу засновника та особи, яка здійснювала фактичний контроль над ТОВ "Сагітта-Т", оскільки проігнорував належні та допустимі докази, що підтверджують передачу йому корпоративних прав, майна та всієї бухгалтерської документації товариства з 31.07.2018. Натомість суд безпідставно надав пріоритет протоколу допиту свідка, складеному в межах кримінального провадження, який не може спростувати чинні правочини та акти приймання-передачі, правомірність яких не оскаржена та не визнана недійсною.
Крім того, апелянти посилаються на те, що попри виконання ухвали суду про витребування доказів, подані ТОВ "Баядера Логістик" банківські виписки не були належним чином долучені до матеріалів електронної справи, у зв`язку з чим, відповідачі були позбавлені реальної можливості ознайомитися з їх змістом, надати пояснення, заперечення, а також поставити під сумнів повноту та достовірність таких доказів. Вказані обставини, на думку апелянтів, свідчать про порушення судом першої інстанції принципів змагальності та рівності сторін.
Також апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам законодавства прийняв до розгляду заяву про покладення субсидіарної відповідальності, розглянув її та ухвалив рішення, не перевіривши дотримання обов`язку зі сплати судового збору.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, для розгляду справи №913/866/21 (913/213/25) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2026 у справі №913/866/21 (913/213/25). Призначено справу до розгляду на "17" березня 2026 р. о 15:30 годині.
10.03.2026 від ліквідатора ТОВ "Саггіта-Т" надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить у її задоволенні відмовити.
Як зазначає ліквідатор, у випадку, коли правочини боржника мають ознаки фраудаторності, спрямовані на виведення активів або іншим чином погіршують майновий стан боржника, вони не можуть автоматично розглядатися виключно як дебіторська заборгованість. Такі правочини підлягають оцінці з точки зору завдання шкоди кредиторам та можливого доведення боржника до банкрутства, а не лише як звичайні цивільно-правові зобов`язання щодо повернення коштів.
Також ліквідатор зазначає, що положення КУзПБ не встановлюють обов`язкової умови попереднього стягнення всієї дебіторської заборгованості перед зверненням до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності. Субсидіарна відповідальність у процедурах банкрутства є спеціальним механізмом захисту прав кредиторів, спрямованих на компенсацію дефіциту ліквідаційної маси у випадку, коли банкрутство стало наслідком неправомірних дій контролюючих осіб. Сукупність дій та бездіяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призвели до погіршення фінансового стану ТОВ "Саггіта-Т" та його подальшого банкрутства, що відповідає критеріям застосування субсидіарної відповідальності відповідно до частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства. А непередання керівником боржника документації фактично унеможливлює виконання ліквідатором покладених на неї законом функції.
Як зазначає ліквідатор, законодавство не містить заборони використовувати у господарському процесі докази, отримані в межах іншого провадження, зокрема кримінального, якщо вони стосуються предмета доказування; подані належним чином та оцінені судом у сукупності з іншими доказами. Таким чином, висновок експерта з кримінального провадження може використовуватися як письмовий доказ у справі про банкрутство.
Крім того, ліквідатор посилається на те, що ОСОБА_5 фактично не здійснював управління підприємством та не міг підписувати документи від імені боржника, тому відсутні підстави для покладення на нього субсидіарної відповідальності.
Ліквідатор вважає, що ТОВ "Баядера Логістик" належним чином виконало вимоги ухвали суду, надавши банківські виписки по рахунках боржника. Подання таких документів у форматах .xlsx та PDF на електронних носіях відповідає вимогам статті 96 Господарського процесуального кодексу України щодо електронних доказів.
Щодо сплати судового збору за подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор зазначає, що у випадку задоволення заяви про субсидіарну відповідальність суд має покласти відповідні судові витрати на відповідачів. Дії яких призвели до банкрутства боржника. Заява про покладення субсидіарної відповідальності подається в межах вже відкритого провадження у справі про банкрутство відповідно до частини 2 статті 61 КУзПБ. Така заява є процесуальним інструментом ліквідатора або кредитора, спрямованим на поповнення ліквідаційної маси та захист інтересів кредиторів. Подання такої заяви є виконанням обов`язків ліквідатора, передбачених КУзПБ. Питання розподілу судових витрат вирішується судом за результатами розгляду справи відповідно до статті 129 ГПК України. Тому доводи апелянтів щодо формального застосування положень Закону України "Про судовий збір", не можуть бути підставою для обмеження реалізації механізму субсидіарної відповідальності у процедурі банкрутства. 
Також 10.03.2026 від ТОВ "Баядера Логістик" надійшов відзив на апеляційну скаргу, просить у її задоволенні відмовити.
Кредитор посилається на те, що у даній справі ліквідаційна маса боржника не сформована у зв`язку з відсутністю будь-яких майнових активів, за рахунок яких можна погасити кредиторські вимоги. Загальна сума кредиторських вимог у цій справі становить усі визнані господарським судом грошові вимоги кредиторів до боржника. Спір стосується виключно покладання субсидіарної відповідальності на керівників та засновників у зв`язку з доведенням до банкрутства боржника. Спір про розмір субсидіарної відповідальності відсутній та апелянтами не оскаржується.
Як зазначає кредитор, висновок експертизи від 04.06.2025, яким встановлено наявність ознак доведення до банкрутства ТОВ "Саггіта-Т" у період з 2017 по 2018 рік за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14, не спростований відповідачами, жодних заперечень щодо висновків, викладених експертом, від відповідачів не надходило. Та обставина, що експертиза проведена в межах іншої справи, зокрема кримінального провадження, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу, є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є інформативним щодо предмета доказування, отже, є допустимим письмовим доказом у справі. Також судом надано оцінку не тільки висновку експерта, а ще й усім розрахунковим рахункам, за аналізом яких встановлено виведення коштів з рахунків шляхом перерахування фізичним та юридичним особам як "фінансова допомога за договорами б/н". 
Крім того, кредитор вважає, що апеляційний господарський суд має право вирішити питання сплати судового збору, якщо суд першої інстанції помилково звільнив від нього позивача або не стягнув його.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" про участь його представниці в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/866/21 (913/213/25), призначене на "17" березня 2026 р. о 15:30 годині, провести за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" в особі його представниці - адвокатки Нестерової Ірини Володимирівни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про участь їхнього представника в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/866/21 (913/213/25), призначене на "17" березня 2026 р. о 15:30 годині та усі наступні судові засідання у даній справі, провести за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі їхнього представника - адвоката Луба Владислава Володимировича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.03.2026 представник апелянтів оголосив доводи апеляційної скарги.
Представниця 2-го позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує.
Інші учасники справи своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до "31" березня 2026 р. об 11:30 годині; постановлено судове засідання, призначене на "31" березня 2026 об 11:30год., провести за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" в особі його представниці - адвокатки Нестерової Ірини Володимирівни та за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі їхнього представника - адвоката Луба Владислава Володимировича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявників.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 задоволено заяву арбітражної керуючої Орлової Тетяни Анатоліївни про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/866/21 (913/213/25), призначене на "31" березня 2026 об 11:30год., провести за участю арбітражної керуючої Орлової Тетяни Анатоліївни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 31.03.2026 представник апелянтів підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представниця 2-го позивача та ліквідатор просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.
3-ій відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.
Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду про перерву у судовому засіданні не надсилалась 3-му відповідачу, у зв`язку з тим, що тимчасово відсутній обмін з відділенням поштового зв`язку в умовах воєнного стану, про що складено акт від 23.03.2026.
Відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Східним апеляційним господарським судом на офіційному веб-сайті "Судова влада України" здійснено повідомлення у справі №913/866/21 (913/213/25) про оголошення перерви у судовому засіданні до 31.03.2026 об 11:30год.
Відтак, 3-ій відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги, представник апелянтів, представниця 2-го позивача та ліквідатор висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка у судове засідання представника 3-го відповідача не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2026, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянтів та доводи позивачів, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, в поданій суду ліквідатором та кредитором – ТОВ "Баядера Логістик" спільній заяві про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Сагітта-Т" зазначено, що станом на момент звернення з цією заявою до суду засновником ТОВ "Сагітта-Т" є ОСОБА_3 . 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.05.2024 у справі №913/866/21 про банкрутство ТОВ "Сагітта-Т" визначено, що внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів підлягають визнані судом вимоги: ЗАТ "Торговий дім "Люксембурзький" – заборгованість у сумі 296 587 грн 95 коп., судовий збір у сумі 22 700 грн 00 коп., витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 54 000 грн 00 коп.; ТОВ "Баядера Логістик" у сумі основного боргу в розмірі 1 953 200 грн 07 коп., пені в сумі 344 191 грн 31 коп., інфляційних втрат у сумі 171 949 грн 88 коп., судового збору в сумі 37 040 грн 12 коп. та судового збору в сумі 4 962 грн 00 коп.; Головного управління ДПС в Одеській області у сумі основного боргу в розмірі 25 327 грн 47 коп. та судового збору в сумі 4 962 грн 00 коп.
Загальна сума визнаних судом кредиторських вимог складає 2 914 920 грн 80 коп.
На виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 16.12.2021 та з метою виконання покладених обов`язків арбітражним керуючим Орловою Т.О. на адресу керівника (засновника) ТОВ "Сагітта-Т" неодноразово направлялись запити про надання документів, необхідних для виконання нею своїх повноважень, а також поставлена вимога про проведення інвентаризації на підприємстві.
Керівником ТОВ "Сагітта-Т" не було направлено арбітражному керуючому фінансову, бухгалтерську та господарську документацію ТОВ "Сагітта-Т", проведення інвентаризації майна боржника за участю розпорядника майна керівником не призначено.
Арбітражним керуючим проводилась робота з метою отримання інформації про активи боржника та їх стан.
Також у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 зі змінами та доповненнями, згідно наказу Міністерства фінансів України від 17.06.2015 №572 арбітражним керуючим проведено інвентаризацію необоротних активів (основні засоби, нематеріальні активи, інші необоротні матеріальні активи, капітальні інвестиції) боржника, інвентаризацію запасів, матеріальних цінностей, прийнятих на зберігання, грошових коштів, бланків суворої звітності, наявності фінансових інвестицій, розрахунків з дебіторами і кредиторами, за результатами якої жодних активів, які б належали боржнику на праві власності, не виявлено.
Постановою Господарського суду Луганської області від 28.10.2024 у справі №913/866/21 визнано боржника – ТОВ "Сагітта-Т" банкрутом та призначено арбітражну керуючу Орлову Т.О. ліквідатором, до якої відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ перейшли повноваження керівника банкрута та його власника.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 2013 року до 08.08.2018 була засновником та займала посаду директора ТОВ "Сагітта-Т".
З 19.10.2017 додано засновника ОСОБА_2 з часткою капіталу 200 000 грн 00 коп. та змінено частку капіталу засновника ОСОБА_1 з 2 000 000 грн 00 коп. на 1 800 000 грн 00 коп.
На думку заявників, у період з 01.01.2017 по 08.08.2018 ТОВ “Сагітта-Т” була використана як "операційна компанія" засновниками та керівниками Торгівельної мережі "Віртус".
У лютому 2017 року Торгівельна мережа "Віртус" офіційно повідомила своїх бізнес-партнерів про створення операційної компанії ТОВ "Сагітта-Т". Підписантами листа були директор ТГ “Віртус” ОСОБА_6 , директор ТОВ “Горяц-Т” ОСОБА_1 , директор ЦКФ “Юна-Сервіс” ТОВ ОСОБА_7 , директор ТОВ “Сагітта-Т” Шендерей В.В.
За результатом аналізу банківських виписок ТОВ “Сагітта-Т”, у період з 01.01.2017 до 08.08.2018 встановлено оборотоздатність підприємства більше ніж 508 852 925 грн 05 коп., з яких з рахунку ТОВ “Сагітта-Т”, відкритому в АТ “Райффайзен Банк”, перераховано фінансову допомогу в загальній сумі 19 672 430 грн 00 коп., зокрема фізичній особі Матковському С.І. у сумі 15 614 000 грн 00 коп., ТОВ “Мегаполис ЮГ” у сумі 2 503 000 грн 00 коп., ТОВ “Горяц-Т” у сумі 1 391 000 грн 00 коп., ТОВ “Меблі Іллічівськ” у сумі 88 550 грн 00 коп., ВКФ “Юна Сервіс” у вигляді ТОВ у сумі 69 500 грн 00 коп., ТОВ “ОЛ-Драйв” у сумі 5 480 грн 00 коп.; з рахунку, відкритому в ПАО “МТБ Банк” перераховано фінансову допомогу в сумі 24 702 203 грн 00 коп., зокрема ВКФ “Юна-Сервіс” у вигляді ТОВ у сумі 60 000 грн 00 коп., із каси банку видано не встановленій особі 22 608 203 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Матковська Л.І. 119 100 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Бурсук О.В. 974 000 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Матковська О.О. 848 000 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Шендерей В.В. 212 000 грн 00 коп.
У межах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 06.02.2019 №12019161470000184, яке здійснюється Слідчим відділом відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, призначено та проведено судово-економічну експертизу.
За результатами проведення судової експертизи даних фінансової звітності ТОВ “Сагітта-Т” за останні три попередні роки 2016, 2017, 2018, що передували 2019, 04.06.2025 судовим експертом МВСУ Одеського науково-дослідницького Експертно-криміналістичного Центру С.О. Терещенко зроблено висновок про наявність ознак доведення до банкрутства станом на 01.01.2019.
Так, у наданій фінансовій звітності ТОВ "Сагітта-Т" за 1 квартал показники балансу (ф.1) станом на 31.03.2019 ідентичні показникам, наведеним у балансі (ф.1) станом на 31.12.2018.
Як свідчать показники Звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (ф.2) ТОВ "Сагітта-Т" за 1 квартал 2019 року, що мають нульове значення, товариство не здійснювало фінансово-господарську діяльність у 1 кварталі 2019 року.
Вищенаведене обумовило проведення аналізу фінансового стану ТОВ "Сагітта-Т" за три попередніх роки: 2016, 2017, 2018, що з урахуванням Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14, є достатнім для проведення аналізу фінансового стану ТОВ "Сагітта-Т" та підтвердження наявності чи відсутності ознак неплатоспроможності підприємства, ознак дій з приховування банкрутства та наявності чи відсутності ознак фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.
По результатам порівняльного аналізу показників балансів ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2016, на 31.12.2017 на кінець періоду (графа 4) та показників балансів ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2017, на 31.12.2018 на початок періоду (графа 3) встановлена невідповідність показників балансу (ф.1) станом на 31.12.2017 на початок періоду (графа 3) показникам графи 4 “на кінець періоду балансу (ф.1-м) станом на 31.12.2016, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та вимогам Методичних рекомендацій від 28.03.2013 №433.
По результатам порівняльного аналізу, встановлено, що у графі 3 “на початок періоду” балансу (ф.1) станом на 31.12.2017 по показнику загальної вартості активів (баланс у рядку 1 300 відхилення становить 533,3 тис. грн (розрахунок 2 059 – 1 525,7=533,3) порівняно з цим показником наведеним у графі 4 “на кінець періоду” балансу (ф.1) “Сагітта-Т” станом на 31.12.2016. Крім того, встановлені відхилення по показнику загальної вартості “Оборотних активів” (ф.1 ряд 1 195) на суму 532,3 тис. грн (розрахунок 758-225,7=532,3).
По результатам порівняльного аналізу встановлена невідповідність показників пасиву графи 3 “на початок періоду” балансу (ф.1) ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2017 показникам пасиву графи 4 “на кінець періоду” балансу (ф.1) ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2016, а саме: у рядку 1 495 графи 3 балансу (ф.1) завищена вартість власного капіталу на 410,1 тис. грн (розрахунок: 1 498-1 087=410,10), та відображено наявну станом на 01.01.2017 суму непокритих збитків у розмірі 532,6 тис. грн. Крім того, завищено суму “неоплаченого капіталу” на 122,5 тис. грн (розрахунок: 502-379,5=122,5). 
Має місце невідповідність показників по поточним зобов`язанням графи 3 балансу (ф.1 ряд 1695) станом на 31.12.2017 ТОВ “Сагітта-Т”, відхилення становить – 123,2 тис. грн. (розрахунок: 561-437,8=123,2).
Встановлена невідповідність показників балансу (ф.1) станом на 31.12.2017 “на початок періоду” (графа 3) показникам графи 4 “на кінець періоду” балансу (ф.1-м) станом на 31.12.2016, обумовила використання в експертних розрахунках даних графи 4 балансу (ф.1-м) станом на 31.12.2016, оскільки містить баланс (ф.1-м) ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2016 штамп прийняття фінансової звітності Головним управлінням статистики в Одеській області 13.02.2017, а уточнюючий баланс (ф.1-м) ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2016 на дослідження не надавався.
З урахуванням корегувань даних балансу (ф.1) ТОВ “Сагітта-Т” на 01.01.2017 експертом визначено коефіцієнт зміни валюту балансу 2017 та 2018. Для порівняння змін у валюті балансу використовують середні значення валюти балансу за звітний рік і порівнюють їх з середніми значеннями за попередній рік. Середнє значення валюти балансу ТОВ “Сагітта-Т” становило: за 2016 рік у розмірі 1 586,45 тис. грн (розрахунок: (1 647,2+1 525,7)/2=1 586,45); за 2017 рік у розмірі 62 025,25 тис. грн (розрахунок: (1 525,7+122 526)/2=62 025,85); за 2018 рік у розмірі 90 569,50 тис. грн (розрахунок: (122 526+58 623)/2=90 569,5). На підставі отриманих даних про середнє значення валюти балансу експертом визначено, що коефіцієнт приросту майна (Кб) ТОВ “Сагітта-Т” становив у 2017 році 38,10% (розрахунок: (62 025,25-1 586,45)/1 586,45х100%=38,10%), а в 2018 році – 46% (розрахунок: (90 569,5-62 025,85)/62 025,85х100%).
Отже, за попередні роки (2016-2018) відбулося збільшення валюти балансу ТОВ “Сагітта-Т” на 7,9%, що вказує на зростання економічних показників можливостей товариства.
По результатам проведеного вертикального та горизонтального аналізу активів ТОВ “Сагітта-Т” за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 встановлено збільшення вартості активів на 56 965,8 тис.грн (розрахунок: 58 613-1 647,2=56 965,8), з 1 647,2 станом на 01.01.2016 до 58 613 тис. грн станом на 31.12.2018.
Основним чинником зростання вартості активів стало збільшення оборотних активів підприємства на 161,66% (з 348,10 тис. грн станом на 01.01.2016 до 56 275 тис. грн станом на 31.12.2018), на даний показник значно вплинуло зростання запасів, доля яких у складі активів товариства збільшилась із 14,85% від загальної вартості активів до 96,01%.
Суттєве зростання обсягів оборотних активів товариства обумовлене збільшенням за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 обсягів товарних запасів на 37 076,9 тис. грн (розрахунок: 37 425-348,1=37 076,9) та зростання витрат майбутніх періодів з 225,7 тис. грн (станом на 01.01.2016) до 13 858 тис. грн (станом на 31.12.2018).
Витратомісткість чистого доходу за фінансовими ресурсами, розміщеними в оборотних активах збільшилась у 2018 році на 1,71 грн порівняно з аналогічним періодом 2017 року. Крім того, у 2018 році одноденний чистий дохід від реалізації оборотних активів скоротився на 240,24 тис. грн, що призвело до збільшення залишку оборотних активів та збільшення тривалості одного обороту з 170 днів до майже 793 днів, що призвело до погіршення фінансового стану ТОВ “Сагітта-Т” в 2018 році.
Крім того, чистий дохід від реалізації у 2018 році скоротився на 68,5% порівняно з 2017 роком та становив лише 31,5% минулого року, що негативно вплинуло на фінансовий стан ТОВ “Сагітта-Т” та призвело до отримання збитку у розмірі 381 тис. грн за результатами діяльності в 2018 році.
У період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у ТОВ “Сагітта-Т” суттєво знизилась у вартості активів необоротних активів підприємства з 78,87% від загальної вартості активів (станом на 01.01.2016) до 3,99% від загальної вартості активів (станом на 31.12.2018).
Необоротні активи ТОВ “Сагітта-Т” згідно даних балансів товариства станом на 31.12.2016 сформовані на 100% за рахунок основних засобів. Так, станом на 01.01.2016 вартість основних засобів становила 1 299,10 тис. грн та на кінець 2016 залишилась незмінною.
З 2017 вартість основних засобів зросла на 520,9 тис. грн і становила на 31.12.2017 усього 1 820 тис. грн або 54,57% від загальної вартості оборотних активів товариства.
За 2018 рік вартість основних засобів скоротилась на 267 тис. грн порівняно з 2017 та становила станом на 31.12.2018 – 1 553 тис. грн, але доля їх залишилась складати 66,42% від загальної вартості необоротних активів товариства.
Експертом зазначено, що по результатам проведеного аналізу дебіторської заборгованості ТОВ “Сагітта-Т” за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 встановлено збільшення загальних обсягів дебіторської заборгованості у 8 разів порівняно з початком 2016 (з 122,30 тис. грн станом на 01.01.2016 до 1 018 тис. грн станом на 31.12.2018) тобто на 895,7 тис.грн.
Власні оборотні активи (чистий оборот капіталу) ТОВ “Сагітта-Т” станом на 01.01.2016 дорівнювали 321, 5тис. грн, однак станом на 31.12.2018 показник власних оборотних активів мав від`ємне значення 486тис.грн, що свідчить про відсутність у товариства власних оборотних активів.
Водночас, відсутність власних оборотних активів ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2018 свідчить про неможливість погашення товариством своїх поточних зобов`язань, які зросли за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 з 26,60 тис. грн до 56 761 тис. грн.
По результатам аналізу коефіцієнта рентабельності активів ТОВ “Сагітта-Т” встановлено наступне: у 2016 році товариство отримало збиток у розмірі 33, 6грн з кожної гривні, вкладеної в активи; у 2017 році товариство отримало 40 коп. прибутку з кожної гривні, вкладеної в активи; у 2018 році товариство отримало збиток у розмірі 40 коп. з кожної гривні, вкладеної в активи.
Отже, за останні три попередні роки, що передували 2019 року, ТОВ "Сагітта-Т" неефективно використовувало кошти, вкладені в активи, що негативно впливало на фінансовий стан товариства.
Аналіз коефіцієнтів рентабельності власного капіталу ТОВ “Сагітта-Т” за 2016, 2017, 2018 свідчить, що власний капітал, вкладений у товариство, використовувався неефективно: у 2016 році товариство з кожної гривні власного капіталу отримало збиток у розмірі 39,3 грн; у 2017 році товариство отримало прибуток 14 грн з кожної гривні власного капіталу; у 2018 році товариство з кожної гривні власного капіталу отримало збиток у розмірі 18,70 грн.
Також експерт зазначив, що у 2016 році товариство фінансувало свою діяльність за рахунок власного капіталу на 71%, а 29% за рахунок залучених коштів. У 2017 товариство для фінансування своєї діяльності використовувало 98,2% залучених коштів, що було вище оптимального значення цього показника 48,2 процентних пункти, що характеризувало критичний стан фінансової незалежності товариства.
У 2018 році ситуація суттєво не покращилась, оскільки продовжилось фінансування діяльності товариства за рахунок залучених коштів 96, 8%, тому стан фінансової стійкості ТОВ "Сагітта-Т" був критичний. У разі настання строку оплати боргу перед кредиторами, який на 31.12.2018 становив 56 761 тис. грн, у товариства була можливість погасити лише 3,2% від загальної суми боргу.
Експертом зроблено висновок про те, що оскільки у загальній сумі фінансових ресурсів частка власного капіталу не може бути меншою 50%, то фінансова залежність ТОВ "Сагітта-Т" станом на 31.12.2018 на 96, 8% залежить від кредиторів, що свідчить про ознаки доведення товариства до банкрутства відповідно до пункту 3.2 Методичних рекомендацій №14.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений висновок експерта разом з іншими наявними доказами у справі підтверджує наявність ознак неплатоспроможності та доведення ТОВ “Сагітта-Т” до банкрутства у 2017-2018 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Також судом першої інстанції встановлено, що на виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 16.12.2021 у справі №913/866/21 про банкрутство ТОВ “Сагітта-Т” арбітражною керуючою Орловою Т.А. неодноразово направлялись керівнику (засновнику) ТОВ “Сагітта-Т” ОСОБА_3 запити про надання документів щодо діяльності товариства, проте, ОСОБА_3 жодної документації боржника – ТОВ “Сагітта-Т”, їй не було направлено.
Відповідно до інформації, отриманої арбітражною керуючою Орловою Т.А., з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у ТОВ “Сагітта-Т” майнові активи (майно та майнові права), які належать йому на праві власності або господарського відання, відсутні.
Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 02.02.2022 №33-15-0.84-619/2-22 відомості щодо земельних ділянок, які зареєстровані за ТОВ “Сагітта-Т” не обліковуються.
Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (Філія ГСЦ МВС) від 11.01.2022 №31/15-159 відповідно до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ, за боржником відсутня інформація щодо зареєстрованих транспортних засобів.
Згідно відповіді Головного управління статистики в Одеській області від 26.01.2022 №08-12/12-22 востаннє статистична та фінансова звітність ТОВ “Сагітта-Т” подавалась за І квартал 2019 року.
В автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості про виконавчі провадження, у яких ТОВ “Сагітта-Т” виступає в якості стягувача.
Водночас є відомості про виконавчі провадження, у яких ТОВ “Сагітта-Т” виступає в якості боржника: №60751971, №62598529, №63423205, №64442122, №65945789, №62486061.
За результатами проведення інвентаризації встановлено відсутність у ТОВ “Сагітта-Т” активів, керівництво ТОВ “Сагітта-Т” ніякого майна підприємства арбітражній керуючій у відповідь на запити не пред`явили, дебіторська заборгованість ТОВ “Сагітта-Т” розпорядником майна не виявлена і у розпорядника майна відсутні будь-які документи чи інформація про наявність будь-якої дебіторської заборгованості.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , який з 05.10.2019 виконував обов`язки керівника підприємства та став єдиним засновником ТОВ “Сагітта-Т” первинних фінансових документів щодо діяльності боржника, печаток та штампів, матеріальних або інших цінностей розпоряднику майна боржника, а у подальшому ліквідатору передано не було.
У справі про банкрутство ТОВ “Сагітта-Т” №913/866/21 ліквідаційна маса сформована не була, оскільки у боржника відсутні будь-які активи (майно, майнові права, грошові кошти тощо), які належать йому на праві власності або господарського відання.
При цьому, у межах справи про банкрутство №913/866/21 погашення вимог кредиторів не відбувалось.
Сума вимог кредиторів відповідно до реєстру визнаних вимог кредиторів у справі про банкрутство №913/866/21 становить 2 914 660 грн 32 коп.
Ураховуючи наведене, розмір субсидіарної відповідальності складає розмір кредиторських вимог у справі про банкрутство – 2 914 660 грн 32 коп.
Заявниками до заяви про покладення субсидіарної відповідальності додано банківські виписки ТОВ “Сагітта-Т” про рух коштів по рахунках, відкритих в АТ “Райффайзен Банк” та ПАТ “МТБ Банк”.
За результатом аналізу банківських виписок ТОВ “Сагітта-Т” у період з 01.01.2017 до 08.08.2018 встановлено оборотоздатність підприємства більше ніж 508 852 925 грн 05 коп., з яких з рахунку ТОВ “Сагітта-Т”, відкритому в АТ “Райффайзен Банк”, перераховано фінансову допомогу в загальній сумі 19 672 430 грн 00 коп., зокрема фізичній особі ОСОБА_6 у сумі 15 614 000 грн 00 коп., ТОВ “Мегаполис ЮГ” у сумі 2 503 000 грн 00 коп., ТОВ “Горяц-Т” у сумі 1 391 000 грн 00 коп., ТОВ “Меблі Іллічівськ” у сумі 88 550 грн 00 коп., ВКФ “Юна Сервіс” у вигляді ТОВ у сумі 69 500 грн 00 коп., ТОВ “ОЛ-Драйв” у сумі 5 480 грн 00 коп.; з рахунку, відкритому в ПАТ “МТБ Банк” перераховано фінансову допомогу в сумі 24 702 203 грн 00 коп., зокрема ВКФ “Юна-Сервіс” у вигляді ТОВ у сумі 60 000 грн 00 коп., із каси банку видано не встановленій особі 22 608 203 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Матковська Л.І. 119 100 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Бурсук О.В. 974 000 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Матковська О.О. 848 000 грн 00 коп., перераховано на рахунок ФОП Шендерей В.В. 212 000 грн 00 коп.
Повернення позикодавцю (ТОВ “Сагітта-Т”) позичальниками сум позик (фінансової допомоги) не відбулось, заборгованість складає 44 374 633 грн 00 коп., проте, самих договорів до матеріалів як основної справи про банкрутство, так і до цієї не надано, як і не надано їх розпоряднику майна та ліквідатору, що унеможливлює їх стягнення.
При цьому, як було встановлено судом першої інстанції, при розгляді грошових вимог кредиторів: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 у 2017-2018 роках вказані особи уклали з ТОВ “Сагітта-Т” договори про надання безвідсоткової позики.
Відповідно до наданих податкових документів, боржник з 2018 року не здійснював господарську діяльність, а грошові кошти на виконання умов договорів про надання безвідсоткової позики вносились позикодавцями майже щоденно, навіть у вихідні та святкові дні у касу ТОВ “Сагітта-Т” через головного бухгалтера ОСОБА_9 і в одному розмірі 50 000 грн 00 коп. щоденно, про що було зазначено у квитанціях до прибуткових касових ордерів.
Водночас, відповідно до інформації про рух коштів по рахунках боржника – ТОВ “Сагітта-Т”, з 01.01.2015, відкритих в: Акціонерному товаристві “Перший Український Міжнародний банк” по рахунку НОМЕР_1 ; Акціонерному товаристві “Райффайзен банк” по рахунку НОМЕР_2 ; Публічному акціонерному товаристві “МТБ Банк” по рахунках НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; Акціонерному товаристві “Таскомбанк”, як правонаступника Публічного акціонерного товариства “ВіЕс Банк” по рахунках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , грошові кошти в зазначених у квитанціях до прибуткових касових ордерів сумах на банківські рахунки ТОВ “Сагітта-Т” не надходили.
При цьому, в акті від 17.07.2018 №1544/15-32-14-01/33072323 “Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ “Сагітта-Т”, який складений Головним управлінням ДФС в Одеській області указано, що перевірка проводилась з 25.06.2018 по 10.07.2018 і посади головного бухгалтера на ТОВ “Сагітта-Т” не передбачено, відповідальним за фінансово-господарську діяльність ТОВ “Сагітта-Т” є керівник ОСОБА_1 .
Отже, саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у період з 01.01.2017 і по 08.08.2018 своїми діями (укладення сумнівних договорів про надання безвідсоткової позики та фінансової допомоги з самими собою та іншими особами) та бездіяльністю (не вживали дієвих заходів щодо погашення кредиторської заборгованості та витребування дебіторської заборгованості), будучи керівником та засновником відповідно впливали на фінансовий стан ТОВ “Сагітта-Т” та фактично довели його до банкрутства.
Водночас, ОСОБА_3 , який керівником і засновником ТОВ “Сагітта-Т” став лише 09.10.2019 не вжив належних заходів для з`ясування та поліпшення фінансового стану підприємства, не подав заяву про банкрутство, не передав розпоряднику майна та ліквідатору будь-яку документацію та фактично усунувся від управління підприємством, що не можна вважати добросовісною поведінкою.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.08.2018 змінився керівник з ОСОБА_1 на ОСОБА_5 .
Водночас, відповідно до протоколу допиту свідка від 04.06.2019, який здійснювався слідчим Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області у межах кримінального провадження №12019161470000184 від 05.02.2019 убачається, що допитаний у якості свідка ОСОБА_5 повідомив про те, що йому невідомо, що він являється засновником та директором ТОВ “Сагітта-Т” та будь-яких інших підприємств. Також повідомив, що в м. Одесі перебував останній раз 20 років тому.
Указані обставини досліджувались судом при розгляді грошових вимог кредиторів.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 не міг підписувати жодних документів відносно діяльності ТОВ “Сагітта-Т” та бути його засновником або керівником, а тому на нього не може покладатися субсидіарна відповідальність.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
Загальні умови та підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Цивільним кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства.
Відповідно до частини першої статті 619 Цивільного кодексу України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Застосування субсидіарної відповідальності у справах про банкрутство урегульовано нормами частини другої статті 61 КУзПБ.
Так, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.
Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.
Суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ.
Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).
Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.
Щодо суб`єктів субсидіарної відповідальності та підстав її застосування, судова колегія зазначає, що притягнення винних у доведені до банкрутства осіб до субсидіарної відповідальності є механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб. Тому визначення суб`єктів субсидіарної відповідальності є безумовною умовою правильного застосування субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства.
Виходячи зі змісту частини другої статті 61 КУзПБ, суб`єктів субсидіарної відповідальності умовно можна поділити на дві групи:
І група - засновники (учасники, акціонери) та інші особи, які відповідно до закону за своїм юридичним статусом та відповідно до установчих документів мають право безпосередньо давати обов`язкові для виконання боржником (його органів управління) вказівки, приймати рішення, видавати розпорядження чи накази боржнику. У законодавстві України віднесені до цієї групи особи іменуються як: "заінтересовані особи стосовно боржника" (стаття 1 КУзПБ), "пов`язані особи" (стаття 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", стаття 14.1.159. Податкового кодексу України, стаття 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність"), "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення");
ІІ група - інші особи, які не мають формалізованих зв`язків із юридичною особою-боржником, однак мають змогу іншим чином визначати та впливати на поведінку боржника в господарських відносинах. Такі особи самостійно або спільно з іншими особами визначають волю боржника щодо здійснення або утримання від здійснення певних дій.
У спірних правовідносинах ліквідатором та кредитором вірно визначено коло осіб, на яких може бути покладена субсидіарна відповідальність: учасник та директор боржника до 08.08.2018 – ОСОБА_1 , учасник ОСОБА_2 з 19.10.2017, директор боржника ОСОБА_4 .
Судова колегія відхиляє доводи апелянтів, що ними підтверджено належними та допустимими доказами, що з 31.07.2018 єдиним засновником ТОВ "Сагітта-Т" став ОСОБА_5 , відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_5 статусу засновника та особи, яка здійснювала фактичний контроль над ТОВ "Сагітта-Т", оскільки проігнорував належні та допустимі докази, що підтверджують передачу йому корпоративних прав, майна та всієї бухгалтерської документації товариства з 31.07.2018.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.08.2018 відбулася зміна керівника ТОВ "Сагітта-Т" з ОСОБА_1 на ОСОБА_5 . Водночас судом було досліджено протокол допиту свідка від 04.06.2019, складений у межах кримінального провадження №12019161470000184, згідно з яким ОСОБА_5 повідомив, що він не є засновником чи директором ТОВ "Сагітта-Т"; про діяльність цього підприємства йому нічого не відомо; у м. Одесі він перебував останній раз близько двадцяти років тому. З урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 фактично не здійснював управління підприємством та не міг підписувати документи від імені боржника, а тому підстави для покладення на нього субсидіарної відповідальності відсутні.
Судова колегія зазначає, що питання відповідальності та/або причетності ОСОБА_5 до цієї справи також було досліджено судом у справі №913/866/21 під час розгляду кредиторських вимог та було встановлено, зокрема, такі обставини: зі змісту спірних договорів оренди та позики слідує, що зі сторони ТОВ "Сагітта-Т" вони підписані ОСОБА_5 . Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.08.2018, тобто на дату підписання спірного договору, директором ТОВ "Сагітта-Т" була ОСОБА_1 , та лише 08.08.2018 змінився керівник на ОСОБА_5 ; відповідно до протоколу допиту свідка від 04.06.2019, який здійснювався слідчим Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області у межах кримінального провадження №12019161470000184 від 05.02.2019, допитаний у якості свідка ОСОБА_5 повідомив про те, що йому невідомо, що він являється засновником та директором ТОВ "Сагітта-Т" і будь-яких інших підприємств, та що в м. Одеса перебував останній раз 20 років тому. З цих підстав, суд дійшов висновку, що надані докази більш переконливо свідчать про те, що спірні договори оренди та позики від 01.08.2018 зі сторони ТОВ "Сагітта-Т" ОСОБА_5 не підписувалися взагалі, а відповідачами не було надано жодних доказів на спростування цієї обставини.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що для застосування положень статті 61 КУзПБ суд має встановити наявність у особи реального контролю над діяльністю боржника; дії або бездіяльність, які вплинули на фінансовий стан підприємства; причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та банкрутством. Якщо особа фактично не здійснювала управління підприємством, підстави для покладення на неї відповідальності відсутні. 
Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону Однак, для притягнення особи до відповідальності необхідно встановити, що вона дійсно діяла від імені юридичної особи та здійснювала управління її діяльністю. Сам факт внесення особи до Єдиного державного реєстру не доводить, що вона фактично керувала підприємством; приймала управлінські рішення; здійснювала господарські операції. Законодавство про банкрутство виходить із принципу, що відповідальність несуть особи, які реально контролювали діяльність боржника. Відповідно до частини 2 статті 61 КУзПБ, такими особами є керівники, засновники, інші особи, які мають можливість визначати дії боржника. Отже, ключовим критерієм є фактичний контроль, а не лише формальний запис у реєстрі. Суд першої інстанції дослідив відомості ЄДР щодо зміни керівника; протокол допиту свідка у кримінальному провадженні та обставини, встановлені під час розгляду грошових вимог кредиторів. 
Оцінивши докази, надані сторонами у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 не був обізнаний про діяльність підприємства, він не здійснював управління ТОВ "Сагітта-Т" та не підписував документи від імені підприємства. 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_5 не може нести субсидіарну відповідальність, оскільки відсутні докази його фактичного управління підприємством, він не здійснював господарську діяльність від імені ТОВ "Сагітта-Т"; та не встановлено його участі у прийнятті рішень, що призвели до банкрутства.
Юридичним механізмом досягнення наведеної мети є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.
Кожна дія або бездіяльність, що стали причиною неплатоспроможності боржника, має визначатися окремо так само як і особи, які причетні до такої дії (бездіяльності).
Однак, законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. 
Під діями (бездіяльністю) третіх осіб, які мають безпосередній або інший вплив на дії боржника, що призвели до неможливості погашення ним вимог кредиторів, слід розуміти такі дії (бездіяльність), які стали реальною причиною банкрутства боржника, тобто ті за відсутності яких банкрутство не настало.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.
Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення.
Тлумачення частини другої статті 61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків). 
Таким чином, для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.
Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.
Однак, зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.
У цьому разі відсутність в осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність.
Отже, якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. 
В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.
Виходячи зі змісту частини другої статті 61 КУзПБ, суд оцінює істотність впливу дій (бездіяльності) третіх осіб на становище боржника, перевіряючи наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) цих осіб та фактичною неплатоспроможністю боржника (доведенням його до банкрутства).
Об`єктом оцінки суду в цьому випадку є надані ліквідатором докази на підтвердження доведення діями чи бездіяльністю третіх осіб боржника до банкрутства до яких належить, в тому рахунку (але не виключно), звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності.
Суд звертає увагу, що норми частини другої статті 61 КУзПБ не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника. Саме детальний аналіз ліквідатора фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.
Такий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).
Відсутність в матеріалах справи висновку про доведення до банкрутства боржника не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності.
Аналогічна позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16 та від 10.12.2020 у справі №922/1067/17.
До того ж, господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.
З урахуванням наведеного суд зазначає, що звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності не є безумовним доказом доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.
Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.04.2021 у справі №915/1624/16.
Як вбачається із матеріалів справи, в межах кримінального провадження від 06.02.2019 №12019161470000184, що здійснюється Слідчим відділом відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, було призначено та проведено судово-економічну експертизу.
За результатами експертизи 04.06.2025 судовим експертом МВСУ Одеського Науково-дослідницького Експертно-криміналістичного Центру С.О. Терещенко складено висновок №СЕ-19/116-25/7887-ЕК, у якому за результатами вирішення питання: Чи підтверджується даними фінансової звітності ТОВ “Сагітта-Т” (ідентифікаційний код 33072323) за період з 2016 по 2019 рік ознаки неплатоспроможності та доведення до банкрутства підприємства станом на 31.12.2019?, зазначено, що оскільки фінансова залежність ТОВ “Сагітта-Т” станом на 31.12.2018 на 96,8% залежить від кредиторів, це свідчить про ознаки доведення товариства до банкрутства відповідно до п.3.2 Методичних рекомендацій №14.
Судова колегія зазначає, що висновок експерта з кримінального провадження може використовуватися як письмовий доказ у справі про банкрутство.
При вирішенні господарських спорів може бути досліджений і висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.
Такий правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 924/497/19.
Висновок експертизи від 04.06.2025 №СЕ-19/116-25/7887-ЕК є таким, що отриманий представником ТОВ "Баядера Логістик" законим шляхом під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи без будь яких обмежень та таємниць досудового розслідування. Висновок експертизи від 04.06.2025 №СЕ-19/116 25/7887-ЕК містить безпосередню інформацію щодо предмета доказування у справі про банкрутство ТОВ "Сагітта-Т" саме у період ведення господарської діяльності ТОВ "Сагітта-Т" під керівництвом відповідачів та наявності ознак доведення до банкрутства.
Та обставина, що експертиза проведена в межах іншої справи, зокрема кримінального провадження, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).
Крім того, заявниками до заяви про покладення субсидіарної відповідальності додано банківські виписки боржника про рух коштів по рахунках, відкритих у банківських установах.
За результатом аналізу банківських виписок ТОВ "Сагітта-Т" у період з 01.01.2017 до 08.08.2018 встановлено оборотоздатність підприємства більше ніж 508 852 925 грн 05 коп., з яких з рахунку ТОВ “Сагітта-Т”, відкритому в АТ “Райффайзен Банк”, перераховано фінансову допомогу фізичним та юридичним особам в загальній сумі 19 672 430 грн 00 коп.; з рахунку, відкритому в ПАТ “МТБ Банк”, перераховано фінансову допомогу в сумі 24 702 203 грн 00 коп.
Повернення позикодавцю (ТОВ “Сагітта-Т”) позичальниками сум позик (фінансової допомоги) не відбулось, заборгованість складає 44 374 633 грн 00 коп., проте, самих договорів до матеріалів як основної справи про банкрутство, так і до цієї не надано, як і не надано їх розпоряднику майна та ліквідатору, що унеможливлює їх стягнення.
При цьому, як було встановлено судом при розгляді грошових вимог кредиторів: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 у 2017-2018 роках вказані особи уклали з ТОВ “Сагітта-Т” договори про надання безвідсоткової позики.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що у цій ситуації виникає питання доцільності та необхідності укладання керівником ТОВ “Сагітта-Т”, а саме ОСОБА_1 , договорів позики за наявності вільних коштів та укладення договорів фінансової допомоги, про які зазначено вище.
Судова колегія відхиляє доводи апелянтів, що подані ТОВ "Баядера Логістик" банківські виписки не були належним чином долучені до матеріалів електронної справи, у зв`язку з чим, відповідачі були позбавлені реальної можливості ознайомитися з їх змістом, надати пояснення, заперечення, а також поставити під сумнів повноту та достовірність таких доказів.
ТОВ "Баядера Логістик" належним чином виконало вимоги ухвали суду, надавши банківські виписки по рахунках боржника. Подання таких документів у форматах .xlsx та PDF на електронних носіях відповідає вимогам статті 96 Господарського процесуального кодексу України щодо електронних доказів.
І відповідачі жодним чином не були обмежені у праві ознайомитись з матеріалами справи з метою надання пояснень, заперечень, а також поставити під сумнів повноту та достовірність таких доказів. Однак, таким своїм правом відповідачі не скористались.
Крім того, відповідно до наданих податкових документів, боржник з 2018 року не здійснював господарську діяльність, а грошові кошти на виконання умов договорів про надання безвідсоткової позики вносились позикодавцями майже щоденно, навіть у вихідні та святкові дні у касу ТОВ “Сагітта-Т” через головного бухгалтера ОСОБА_9 і в одному розмірі 50 000 грн 00 коп. щоденно, про що було зазначено у квитанціях до прибуткових касових ордерів.
Водночас, відповідно до інформації про рух коштів по рахунках боржника, грошові кошти в зазначених у квитанціях до прибуткових касових ордерів сумах на банківські рахунки ТОВ “Сагітта-Т” не надходили.
В акті від 17.07.2018 №1544/15-32-14-01/33072323 “Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ “Сагітта-Т”, який складений Головним управлінням ДФС в Одеській області указано, що перевірка проводилась з 25.06.2018 по 10.07.2018 і посади головного бухгалтера на ТОВ “Сагітта-Т” не передбачено, відповідальним за фінансово-господарську діяльність ТОВ “Сагітта-Т” є керівник ОСОБА_1 .
Щодо об`єктивної сторони правопорушення ОСОБА_1 , остання у період з 01.01.2017 і по 08.08.2018 своїми діями (укладення сумнівних договорів про надання безвідсоткової позики та фінансової допомоги з самими собою та іншими особами) та бездіяльністю (не вжиття дієвих заходів щодо погашення кредиторської заборгованості та витребування дебіторської заборгованості), будучи керівником та засновником відповідно впливала на фінансовий стан ТОВ “Сагітта-Т” та фактично довела його до банкрутства.
Водночас, ОСОБА_3 , який керівником і засновником ТОВ “Сагітта-Т” став 09.10.2019, не вжив належних заходів для з`ясування та поліпшення фінансового стану підприємства, не подав заяву про банкрутство, не передав розпоряднику майна та ліквідатору будь-яку документацію та фактично усунувся від управління підприємством, що не можна вважати добросовісною поведінкою.
Верховний Суд неодноразово, зокрема в постанові від 02.08.2022 у справі №908/314/18, звертав увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим, протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 05.07.2022 у справі № 916/1272/18.
Щодо об`єктивної сторони правопорушення ОСОБА_2 , остання з 19.10.2017 здійснювала фактичний контроль над діяльністю боржника, оскільки входила до складу її найвищого органу управління — загальних зборів учасників, та брали участь у прийнятті ключових управлінських рішень товариства. 
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.
Згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України, дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.
Таким чином, обов`язок здійснення контролю за діяльністю виконавчих органів та товариства, положеннями Закону та Статуту покладено саме учасників (засновників) цього товариства, з метою запобігання порушень їх прав.
Учасники (засновники) боржника є особами, які мали можливість давати обов`язкові для боржника вказівки чи мали змогу іншим чином визначати його дії.
Суб`єктивна сторона правопорушення апелянтів полягає у небажанні відновлювати платоспроможність боржника.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що дії апелянтів містять повний склад правопорушення, передбаченого статтею 61 КУзПБ, що вказують на свідоме створення умов, що призвели до виникнення надкритичної заборгованості, відсутність вжиття заходів для її погашення чи мінімізації. 
Щодо дій та бездіяльності ОСОБА_3 , судова колегія зазначає, що з 09.10.2019 є керівником боржника, проте, не надав жодної відповіді на запити арбітражного керуючого, що є порушенням КУзПБ; не виконано вимоги постанови Господарського суду Луганської області від 28.10.2024 щодо передачі бухгалтерської та іншої документації банкрута, печатки і штампа, матеріальних та інших цінностей банкрута ліквідатору.
Отже, судова колегія погоджується з доводами заявників, що об`єктивна сторона правопорушення ОСОБА_3 є прямий причинно-наслідковий зв`язок між його бездіяльністю та продовженням неплатоспроможності боржника і нанесенню шкоди кредиторам у вигляді неможливості задоволення вимог. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у повній бездіяльності щодо боржника.
Відтак, безпідставними є доводи апелянтів, що оскаржуване рішення ухвалене без належного врахування висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини 2 статті 61 КУзПБ, зокрема, необхідності ґрунтовного дослідження наданих учасниками справи доказів із наданням правової оцінки обставинам справи з точки зору наявності/відсутності в діях відповідної особи чи осіб усіх елементів господарського правопорушення як підстави для притягнення їх до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.
При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством презумпцій, принципів змагальності і диспозитивності судочинства, ліквідатор та ТОВ "Баядера Логістик", як позивачі, звільняються від обов`язку доказування вини відповідачів у заподіянні шкоди. Позивачі доводять наявність трьох елементів складу правопорушення:
1) протиправна поведінка (ліквідатор/кредитор визначає особу, яка відповідальна за шкоду (суб`єкта відповідальності), наводить конкретні обставини, що пов`язані з діями такої особи, наводить аргументи невідповідності поведінки (дій) нормам конкретного законодавства, нормам господарського та цивільного права та що такі дії зменшили розмір забезпечення вимог, завдали шкоди боржнику і стали каталізатором стану неплатоспроможності, стали підставою припинення господарської діяльності, що в кінцевому рахунку призвело до банкрутства боржника та завдання шкоди майновим інтересам кредиторів);
2) шкода та її розмір (за змістом абзацу 1 частини другої статті 61 КУзПБ розмір вимог ліквідатора до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 922/2391/16).
Тлумачення цих норм свідчить, що вартість майна, яке було виведено з активів боржника не впливає на розмір субсидіарної відповідальності, а визначенню розміру останньої передує формування ліквідаційної маси.
Законодавець передбачив, що стягнені суми субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства включаються саме до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості).
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою - причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи як причини банкрутства та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що банкрутство боржника стало об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Отже, для застосування субсидіарної відповідальності необхідним є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статей 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора.
У даному випадку 2 914 660, 32грн становлять всі кредиторські вимоги боржника; майно у боржника, за рахунок якого можна було б погасити заборгованість, відсутнє. 
Судова колегія відхиляє доводів апелянтів, що невжиття заявниками заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості, яка, за їх же твердженнями, виникла внаслідок укладення договорів поворотної фінансової допомоги, свідчить про порушення принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора та виключає можливість об`єктивного встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і неплатоспроможністю боржника, оскільки положення КУзПБ не встановлюють обов`язкової умови попереднього стягнення всієї дебіторської заборгованості перед зверненням до суду із заявою про покладення субсидіарної відповідальності. Субсидіарна відповідальність у процедурах банкрутства є спеціальним механізмом захисту прав кредиторів, спрямованих на компенсацію дефіциту ліквідаційної маси у випадку, коли банкрутство стало наслідком неправомірних дій контролюючих осіб. Сукупність дій та бездіяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призвели до погіршення фінансового стану ТОВ "Саггіта-Т" та його подальшого банкрутства, що відповідає критеріям застосування субсидіарної відповідальності відповідно до частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства. А непередання керівником боржника документації фактично унеможливлює виконання ліквідатором покладених на неї законом функції.
Водночас особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (стаття 1190 Цивільного кодексу України).
Особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.
Відтак, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі №908/314/18 дійшла висновку, що у разі заявлення вимог ліквідатора у справі про банкрутство про покладення субсидіарної відповідальності на декількох осіб (учасників/засновників, керівників, інших осіб) суд має врахувати наведене вище та у разі не встановлення таких вимог (щодо спільно завданої шкоди), наявність елементів складу цивільного правопорушення щодо кожного з відповідачів (осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності) та неподільність завданої шкоди щодо кожної з цих осіб - має бути обов`язково встановлена, в тому числі і з метою задоволення заяви потерпілого (у разі її подання) про визначення відповідальність кожної особи у частці відповідно до ступеня її вини; у випадку неподання такої заяви усі особи несуть солідарну відповідальність.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянтів не є підставою для скасування рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2026 у справі №913/866/21 (913/213/25) – залишити без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянтів зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянтів.
Щодо доводів апелянтів, що заявниками не було сплачено судовий збір за подання заяви про покладення субсидіарної відповідальності, судова колегія зазначає таке.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору" від 18.06.2025 року, який набрав чинності 16.07.2025 року, Закон України "Про судовий збір", було доповнено пунктом 21, відповідно до якого, за подання до господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність), заяви ліквідатора, кредитора про субсидіарну відповідальність за доведення до банкрутства сплачується судовий збір в розмірі 2 прожиткових мінімуми для працездатних осіб. 
Станом на день подання позовної заяви (15 серпня 2025 року), 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 3 028 гривень. 
Таким чином, за подання вищевказаної заяви, позивачі мали сплатити судовий збір в розмірі 6 056 гривень 00 копійок. 
Водночас, матеріали справи не містять доказів сплати судового збору.
Разом з тим, спір вже розглянуто судом; відсутність доказів сплати судового збору відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для скасування судового рішення.
Судова колегія зазначає, що скасування судового рішення апеляційним господарським судом виключно з підстави несплати заявниками судового збору за подання заяви, яка прийнята судом першої інстанції, може бути розцінене як надмірний формалізм. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.
Натомість положення статті 244 Господарського процесуального кодексу України дозволяють суду, що ухвалив рішення, за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.
Відтак, суд першої інстанції може вирішити питання щодо стягнення судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України (враховуючи, що спір вирішено) шляхом ухвалення відповідного додаткового рішення. 
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2026 у справі №913/866/21 (913/213/25) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.04.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін 

Суддя І.А. Шутенко