ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м.Дніпро Справа № 912/2946/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Стефанів Т. В. (доповідач), 
судді: Кошля А. О., Кучеренко О. І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 (про зупинення провадження) у справі №912/2946/25 (суддя Тимошевська В. В.)
за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк"
до відповідача 1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО"
до відповідача 2 ОСОБА_1 
про стягнення 272 164,71 грн та звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк", яка містить вимоги до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління AT "Ощадбанк" прострочену заборгованість за Кредитним договором № 154_2022 від 19.08.2022, укладеним між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 272 164,71 грн, що складається з: простроченої заборгованості за основним боргом (кредитом) - 236 905,49 грн; прострочених процентів за користування кредитом - 35 259,22 грн; та звернення стягнення на легковий автомобіль RENAULT, модель SANDERO, тип SR/5SRKL/5SRKL4, 2022 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 15.08.2022, видане ТСЦ 3542, що належить на праві власності Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО", за договором застави транспортних засобів № 81_2022 від 09.06.2022, а саме: в рахунок погашення заборгованості Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" за кредитним договором № 154_2022 від 19.08.2022 перед Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк", розмір якої станом на 12.11.2025 складає 272 164,71 грн, шляхом проведення публічних торгів у межах процедур виконавчого провадження та із встановленням початкової ціни продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедур виконавчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2026 зупинено провадження у справі №912/2946/25 на підставі пункту 3 частини 1 статті 227 ГПК України до припинення перебування відповідача 2 - ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що судом установлено, що відповідач 2 у справі №912/2946/25 перебуває у складі Збройних Сил України, на підставі письмової інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 №6/20116 від 30.12.2025. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №912/2946/25 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" засобами поштового зв`язку, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 про зупинення провадження у справі № 912/2946/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" вважає ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, формально застосувавши п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України без встановлення об`єктивної неможливості участі Відповідача - 2 у розгляді справи. Сам факт перебування особи у складі Збройних Сил України не є безумовною підставою для зупинення провадження. Суд не перевірив наявність належних доказів неможливості участі відповідача, не врахував можливість участі через представника або в режимі відеоконференції та не оцінив його процесуальну поведінку. Зупинення провадження порушує принцип розумності строків розгляду справи та баланс інтересів сторін. Крім того, спір стосується стягнення заборгованості за кредитом, наданим під державну гарантію, а чинне бюджетне законодавство зобов`язує банк вживати заходів щодо стягнення у найкоротші строки.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
В межах встановлених судом процесуальних строків відповідачами Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та ОСОБА_1 не було надано відзивів на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. (доповідач), суддів - Кучеренко О. І., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 (про зупинення провадження) у справі № 912/2946/25, визначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали господарської справи № 912/2946/25.
02.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 912/2946/25.

Встановлені судом обставини справи.
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк", яка містить вимоги до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління AT "Ощадбанк" прострочену заборгованість за Кредитним договором № 154_2022 від 19.08.2022, укладеним між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" в розмірі 272 164,71 грн, що складається з: простроченої заборгованості за основним боргом (кредитом) - 236 905,49 грн; прострочених процентів за користування кредитом - 35 259,22 грн; звернення стягнення на легковий автомобіль RENAULT, модель SANDERO, тип SR/5SRKL/5SRKL4, 2022 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 15.08.2022, видане ТСЦ 3542, що належить на праві власності Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО", за договором застави транспортних засобів № 81_2022 від 09.06.2022, а саме: в рахунок погашення заборгованості Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" за кредитним договором № 154_2022 від 19.08.2022 перед Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк", розмір якої станом на 12.11.2025 складає 272 164,71 грн, шляхом проведення публічних торгів у межах процедур виконавчого провадження та із встановленням початкової ціни продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедур виконавчого провадження.
Ухвалою від 12.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/2946/25 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 06.01.2026.
06.01.2026 суд відкрив підготовче засідання, в якому взяв участь представник позивача. Представники відповідачів участі в засіданні суду не брали.
У підготовчому засіданні суд повідомив присутньому представнику позивача про отриману судом інформацію про перебування відповідача 2 ОСОБА_1 на військовій службі в Збройних Силах України та зазначив, що пункт 3 частини 1 ст. 227 ГПК України передбачає зупинення провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
За наслідками розгляду справи №912/2946/25 господарським судом постановлено ухвалу від 06.01.2026 про зупинення провадження у справі №912/2946/25, яка і є предметом апеляційного оскарження.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, постановлена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України з мотивів перебування відповідача у складі Збройних Сил України.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У контексті доводів апеляційної скарги про недоведеність перебування відповідача на службі у військовому формуванні, переведеному на воєнний стан або залучення ОСОБА_1 до проведення антитерористичної операції чи до виконання відповідних завдань в зоні бойових дій, колегія суддів звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22.
Так, у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду вказала наступне.
"… 62. Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу.
63. У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.
64. У пункті 2 Указу Президент України постановив: військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
65. Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (пункт 1).
66. Отже, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.
IV. Щодо зупинення провадження та права особи на участь у розгляді своєї справи
67. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
68. Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
69. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
70. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
71. Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
72. У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
73. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
74. Аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та у пункті 5 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
75. Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
76. Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання "суд зобов`язаний" не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
77. Щодо тлумачення терміну "переведені на воєнний стан" Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. Як уже зазначалося вище, Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.
78. Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін "переведення на воєнний стан", натомість оперує поняттям "переведення на організацію і штати воєнного часу". Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.
79. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини "на воєнний стан". Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
80. Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
81. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан" для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
82. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.".
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність перебування відповідача на службі у військовому формуванні, переведеному на воєнний стан або залучення ОСОБА_1 до проведення антитерористичної операції чи до виконання відповідних завдань в зоні бойових дій, колегія суддів відхиляє, оскільки з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан" для цілей застосування п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.
Матеріали справи містять інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі в Збройних Силах України ( а. с.193, т.1).
Відповідна інформація є належним в розумінні ГПК України доказом перебування відповідача 2 ОСОБА_1 на військовій службі, оскільки надана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, який є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (пункт 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, далі - Положення № 154). За пунктом 8 Положення № 154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації; керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці; ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів тощо.
Посилання апелянта на сумнівність зазначених доказів не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів констатує, що наведені документи та відомості, що у них зазначені підтверджують факт перебування відповідача -2 на військовій службі у складі ЗСУ, відтак, визнаються судом апеляційної інстанції належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_1 на військовій службі для цілей застосування п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що перебування ОСОБА_1 у статусі керівника, засновника та кінцевого бенефіціарного власника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО", а також відсутність відомостей про припинення діяльності господарства чи призначення іншої уповноваженої особи, свідчать про можливість його участі у справі та виключають підстави для зупинення провадження.
Зазначені обставини стосуються корпоративного статусу відповідача - 2 та порядку здійснення ним повноважень як органу юридичної особи. Водночас підставою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України є виключно встановлений факт перебування сторони у складі Збройних Сил України або іншого військового формування, переведеного на воєнний стан.
Норма п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України має обов`язковий (імперативний) характер і не залежить від організаційно-правового статусу військовослужбовця, його корпоративних повноважень, можливості делегування повноважень іншим особам або фактичного здійснення юридично значимих дій від імені юридичної особи. Тобто обов`язок суду зупинити провадження на час перебування відповідача - 2 на військовій службі діє незалежно від того, чи є він засновником, керівником або представником юридичної особи, зокрема Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО".
Сам по собі факт неприпинення діяльності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІК-АГРО" та відсутність інших уповноважених осіб у реєстрі не спростовують встановленого судом факту перебування відповідача - 2 ОСОБА_1 на військовій службі та не усувають передбаченого законом обов`язку суду зупинити провадження у справі.
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.04. 2024 року у справі № 161/8822/19).
У контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів також зазначає, що обов`язок суду зупинити провадження у справі, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, не залежить від здійснення господарського судочинства у порядку загального або спрощеного позовного провадження.
Є зрозумілим, що мета законодавця у формулюванні конструкції п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, - військовослужбовців.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Тож норма п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
За викладеного, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті судового рішення у справі, які викладені в апеляційній скарзі. Відповідно, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність зупинення провадження у справі №912/2946/25 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 у справі №912/2946/25 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 у справі №912/2946/25 про зупинення провадження - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО

Суддя А. О. КОШЛЯ