Справа № 599/1988/25
н.п.2/599/30/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року  Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: 
судді Снігурського В. В., 
при секретарі Куриляк О. Г.,
за участі представника відповідача Жеребецької І. О.,
розглянувши у в м.Зборові у порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 16.03.2025-100000560 від 16.03.2025 року в розмірі 14375 грн та судових витрат в сумі 2422,40 грн, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого його заборгованість за вказаним договором складає 14375 грн.
Представник позивача просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю, щодо постановлення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача надав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги в частині стягнення платежів по тілу кредиту, по процентах, комісії та неустойки відповідач не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне:
позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 000,00 грн., при цьому не враховано що відповідачем 18 квітня 2025 року проведено оплату по тілу кредиту в сумі 2275,00 грн.
Однак, в матеріалах цивільної справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2025 року.
Вважає, що не підлягають до стягнення неустойка у розмірі 2 275,00 грн., оскільки відповідно пункту 18 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Що стосується комісії у розмірі 900,00 грн. за обслуговування кредитної заборгованості, такі вимоги є безпідставними і такими, що не підтверджені фактом наданих послуг. 
У даному випадку, відповідач є військовослужбовцем і призваний на військову службу, починаючи з 08 жовтня 2022 року та несе службу у Збройних Силах України по сьогоднішній день, тобто в період дії кредитного договору.
Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 16.03.2025 року було укладено кредитний договір № 16.03.2025 -100000560. Сума кредитування – 5000 грн., Строк надання кредиту – 217 днів з дати його надання, строк повернення кредиту – 18 жовтня 2025 року, денна процентна ставка – 0,84 відсотки.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі – 5000 грн., що стверджується квитанцією про видачу коштів від 16.03.2025.
Факт отримання кредитних коштів відповідач не заперечує.
Позивач у позовній заяві визначає заборгованість за вказаним договором в сумі 14375 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн., та процентів в розмірі 6200 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 900 грн., неустойки – 2275 грн.
Однак відповідач стверджує, що частину заборгованості в сумі 2275,00 грн. він сплатив 18 квітня 2025 року.
Даний факт позивачем не заперечується, у позовній заяві (а.с.5) позивач зазначає, що 18 квітня 2025 року відповідачем проведена часткова сплата по кредитному договору, на суму 2275 грн. 
До позовної заяви не долучено розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року у позивача, витребувано детальний розрахунок заборгованості з зазначенням періоду і процентної ставки за кредитним договором № 16.03.2025-100000560 від 16.03.2025 року з  ОСОБА_1 .
Ухвали позивачем не виконано, розрахунку не надано.
При цьому вбачається, що відповідач частково визнає заборгованість в сумі 2725 грн, враховуючи, що 2275 грн. він сплатив.
Таким чином сума заборгованості та її розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві не відповідає дійсним обставинам справи.
Відповідно до ст.ст. 12. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі за мобілізацією з 05 жовтня 2022 року, є учасником бойових дій, що стверджується документами наданими представником відповідача – військовим квитком та посвідченням учасника бойових дій.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до пункту 15 статті 14 цього Закону в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Отже, враховуючи відсутність розрахунку заборгованості з зазначенням періоду і процентної ставки за кредитним договором № 16.03.2025-100000560 від 16.03.2025 року з відповідачем, в період виникнення зобов`язання між сторонами за кредитним договором, а також на час розгляду справи відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у нього буввідсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача, що вимоги про стягнення комісії у розмірі 900,00 грн. за обслуговування кредитної заборгованості не підтверджені фактом наданих послуг.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію.

Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Враховуючи, що відповідач позов визнав частково, з нього слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 2725 грн., з розрахунку суми кредиту 5000 грн, з врахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості в сумі 2275,00 грн., а в решті позовних вимог відмовити.
Отже позов слід задовольнити частково. Крім цього з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судових витрат (судового збору), що були сплачені при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 12,81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,558,559, 1046-1050, 1054 ЦК України, 

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором №16.03.2025-100000560 від 16 березня 2025 року у розмірі 2725 гривень (дві тисячі сімсот двадцять п`ять гривень) та 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судових витрат (судового збору). 
В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2026 року.

Суддя Зборівського
районного суду В. В. Снігурський