П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року м. Київ

Справа № 753/5350/25
Провадження № 22-ц/824/2283/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 11 березня 2026 року
Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: заявник   ОСОБА_1 
заінтересовані особи Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного 
стану Центрального міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції (м. Київ), 
Міністерство оборони України, військова частина 
НОМЕР_1 , 
ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року, ухваленого у складі судді Заставенко М.О., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 подала заяву по оголошення фізичної особи померлою, у якій просила оголосити померлим військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_5 , який зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають обґрунтовані підстави припустити про ймовірну його загибель під час безпосередньої участі в бойових діях та виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_1 у районі поблизу населеного пункту Миронівський, Бахмутського району, Донецької області під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.
Заяву обґрунтовано тим, що аявниця з військовослужбовцем ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2010 року, мають спільних дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, ОСОБА_5 має батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також сина від попереднього шлюбу ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 був призваний на військову службу 24.02.2022 по мобілізації до Збройних Сил України та направлений для проходження військової служби НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 48 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду головного сержанта 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до наданого військовою частиною НОМЕР_1 повідомлення від 30 травня 2022 року заявницю було повідомлено про те, що її чоловік, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 зник безвісти 22 травня 2022 року, поблизу н.п. Миронівський Бахмутського району Донецької області захищаючи волю та незалежність України. 
Відповідно до наданого військовою частиною НОМЕР_1 акту службового розслідування, зокрема, 24 травня 2022 року надійшла доповідь по факту зникнення безвісти військовослужбовців військової служби за мобілізацією, зокрема, сержанта ОСОБА_5 , який 21 травня 2022 року під час здійснення збройними формуваннями російської федерації прицільного артилерійського обстрілу зник безвісти. 
Станом на 22 травня 2022 року військовослужбовець не вийшов у вказаний район зосередження, зв`язок з ними відсутній, здійснені пошукові заходи не дали результату, його місце знаходження є не відомим і по даний час. Враховуючи тривалий час відсутності будь-якої інформації, відсутність тіла, а також те, що військовослужбовець ОСОБА_5 зник за обставин, що загрожували йому смертю, наявні обґрунтовані підстави припустити про ймовірну загибель сержанта ОСОБА_5 .
Оголошення військовослужбовця ОСОБА_5 померлим необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадкових прав та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Ухвалою від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Оголошено померлим  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Датою смерті  ОСОБА_5  вважати день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим, місце смерті - сел. Миронівський Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, Україна.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_5 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю, є підстави стверджувати про його загибель ІНФОРМАЦІЯ_5 поблизу н.п. Миронівський Бахмутського району Донецької області захищаючи волю та незалежність України у складі військової частини НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що в матеріалах справи відсутні ні докази які можуть підтвердити факт смерті, а є факти лише зникнення безвісні.
Зазначає, що відповідно до ст. 46 ЦК України особа може бути оголошена померлою лише через два рокит, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку але не раніше шести місяців.
24 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Гавула В.В. в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Гавула В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено,  ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010, мають спільних дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_5 також є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 
ОСОБА_5 , згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу 24.02.2022 по мобілізації до Збройних Сил України та направлений для проходження військової служби НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 48 від 25.02.2022 сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду головного сержанта 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно довідки від 20.06.2023 № 6935 про безпосередню участь сержанта ОСОБА_5 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до якої сержант ОСОБА_5 в період з 01.03.2022 по 21.05.2022 брав участь у зазначених заходах.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022 № 740 було призначено службове розслідування по факту безвісти зниклих, зокрема, сержанта ОСОБА_5 . Відповідно до наданого військовою частиною НОМЕР_1 акту службового розслідування, зокрема, 24.05.2022 від командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь по факту зникнення безвісти військовослужбовців військової служби за мобілізацією, зокрема, сержанта ОСОБА_5 , який 21.05.2022 в період часу з 16.53 год. по 17.40 год., під час здійснення збройними формуваннями російської федерації прицільного артилерійського обстрілу з напрямку населеного пункту Первомайськ по ВОП 30433, розташованому в районі населеного пункту Миронівський, Бахмутського району, Донецької області при вимушеному відході в укриття, з подальшим зосередженням в районі перехрестя доріг х=5370377, у=7447858 зник безвісти. Станом на 22.05.2022 військовослужбовець не вийшов у район зосередження, зв`язок з ним відсутній, здійснені пошукові заходи не дали результату, його місце знаходження є не відомим і по даний час. Причинами та умовами, що сприяли зникненню безвісти сержанта ОСОБА_5 є напад збройних сил російської федерації. Службовим розслідуванням неправомірних дій військовослужбовців не встановлено. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2022 № 1142 службове розслідування було завершене.
Відповідно до повідомлення від 30.05.2022, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 зник безвісти 22.05.2022, поблизу н.п. Миронівський Бахмутського району Донецької області захищаючи волю та незалежність України.
Як встановлено судом під час розгляду справи, в Інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими, станом на 22.07.2025 відомості про  ОСОБА_5 обліковуються як «пошук особи».
Відомості про те, що ОСОБА_5 перебуває у полоні, у ДП «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного інформаційного бюро, відсутні.
Відомості про те, що ОСОБА_5 утримується у полоні у держави-агресора, у Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконного позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України, відсутні.
Згідно Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 23.06.2025, ОСОБА_5 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин - 05.01.2024.
Отже, військовослужбовець ОСОБА_5 пропав безвісті на території ведення активних бойових дій.
Як вбачається зі змісту Переліку територій, в яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 22.12.2022 року №309, активні бойові дії на території сел. Миронівський Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької областірозпочалися 20.05.2022 та закінчилися 22.05.2022. З 23.05.2022 ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією території України.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)).
Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачений Главою 6 Розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).
У заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан уведено із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України, дія такого спрощеного порядку поширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Здебільшого цей спрощений порядок застосовується у зоні воєнних дій та на тимчасово окупованих територіях України, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, зокрема в обставинах, що загрожували їй смертю.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Проаналізувавши наведені норми та конкретні обставини справи, суд першої інстанції, з висновком, якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про оголошення її чоловіка ОСОБА_5 померлим.
Апеляційний суд відхиляє доводи Міністерства оборони України про передчасність звернення ОСОБА_1 з цією заявою та висновку суду про оголошення особи померлою внаслідок недотримання строків, встановлених частиною другою статті 46 ЦК України, через те, що воєнні дії на території, де зник безвісті чоловік заявника, не завершені.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив про те, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, у такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Про такий саме правовий висновок зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_5 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про визнання особи загиблою ОСОБА_1 звернулася через систему «Електронний суд» 17 березня 2025 року (зареєстровано районним судом 17 березня 2025 року), тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких ОСОБА_5 зник безвісті.
Стверджуючи про наявність бойових дій на території, де зник безвісті чоловік заявника, що свідчить про передчасність звернення із заявою про оголошення фізичної особи померлою, Міністерство оборони України не врахувало наступне.
Воєнний стан це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Як вбачається зі змісту Переліку територій, в яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 22.12.2022 року №309, активні бойові дії на території сел. Миронівський Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької областірозпочалися 20.05.2022 та закінчилися 22.05.2022. З 23.05.2022 ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією території України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_5 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною тощо.
За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України) (див.: постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22; від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25, від 24 грудня 2025 року у справі 205/16123/24 та інші).
Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме (див.: постанову Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23).
Зміст проведеного військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування свідчить про можливе встановлення обставин загибелі молодшого сержанта ОСОБА_5 22 травня 2022 року в районі населеного пункту Миронівський Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. 
Тобто по суті вирішеної заяви ОСОБА_1 Міністерство оборони України не доводить, що у суду були відсутні достатні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_5 з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим).
Отже, обставини зникнення ОСОБА_5 дають підстави припускати його загибель під час виконання бойового завдання, а тому у суду наявні підстави для визнання особи померлою.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна