Номер провадження 2/754/340/26
Справа №754/17453/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

21 квітня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В.,
за участю:
позивачки - ОСОБА_1 
відповідачки - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. 

Подану позову заяву обґрунтовано тим, що 31.10.2018 о 18 год. 10 хв. відповідачка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві по вул. Якова Гніздовського (стара назва вул.. Миропільська), не була уважна, не впевнилась у безпечності дорожньої обстановки, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивачки, який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 2.3, 10.1 ПДР України. 05.12.2018 ОСОБА_2 визнано винною у вказаній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В результаті вказаної ДТП, автомобіль позивачки отримав пошкодження. Під час огляду спеціалістом пошкодженого автомобіля позивачки, була присутня також і відповідачка. Розмір збитків позивачки, завданих в результаті ДТП становить 166958,27 грн. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ СК «Київський страховий дім», проте страховика визнано неплатоспроможним. Відповідно до страхового полісу, ліміт відповідальності відповідачки встановлений у розмірі 100000,00 грн, франшиза 0,00 грн. У зв`язку із неплатоспроможністю страхової компанії, яка застрахувала цивільно - правову відповідальність відповідачки, страхове відшкодування позивачці 08.09.2025 виплатило МТСБУ у розмірі 100000,00грн, проте вказана виплата не покрила загальний розмір збитків, визначених спеціалістом. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 66958,27 грн (64458,27 шкода та 2500,00 грн - вартість автотоварознавчого дослідження) та здійснити розподіл судових витрат. 

Відповідачка, не погоджуючи із заявленими позовними вимогами подала відзив на позовну заяву. На підтвердження розміру заподіяної шкоди, позивачка надала автотоварознавче дослідження - звіт № 7105, складений ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності, а не судовим експертом. Горобець Ю.М. не значиться в Державному реєстрі атестованих судових експертів України, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України не попереджався, відтак наданий акт вважає неналежним доказом по справі. Наданий звіт не містить даних про врахування коефіцієнту фізичного зносу, що суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ. Крім того, наданий звіт містить інформацію про необхідність проведення ремонтних робіт передньої частини автомобіля, в той час як такі пошкодження записані зі слів водія - позивачки. 

Позивачка надала відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити з викладених підстав. Вказала про те, що на момент виготовлення звіту, ОСОБА_3 - сертифікований експерт та мав право здійснювати оціночну діяльність. Достовірність наданого звіту також підтверджується тим, що МТСБУ прийняло звіт до уваги та здійснило виплату страхового відшкодування. Крім того, враховуючи те, що автомобіль позивачки на момент ДТП мав строк експлуатації 3 роки, відтак коефіцієнт фізичного зносу не застосовується. Огляд пошкодженого транспортного засобу позивачки здійснено експертом у присутності позивачки та відповідачки, яка також підписала протокол огляду ТЗ від 15.11.2018, відтак погодилась з усіма вказаними пошкодженнями. Відповідачка в свою чергу обізнана зі всіма обставинами ДТП, а саме учасниками вказаної ДТП були 3 автомобіля, а не 2 як вказано у схемі ДТП, яка складена працівниками поліції. Зокрема, автомобіль позивачки перебував між двома транспортними засобами, у зв`язку із чим, передня частина автомобіля позивачки також отримала пошкодження. Проте, водій автомобіля, який був попереду автомобіля позивачки вказав, що його транспортний засіб пошкоджень не містить, у зв`язку із чим позивачка та відповідачка погодились з тим, щоб третій водій залишив місце ДТП, в результаті на схемі ДТП зображено лише два транспортні засоби позивачки та відповідачки. Крім того, відповідачка будучи присутньою на огляді та підписавши протокол огляду, не вказала жодних зауважень щодо виявлених експертом пошкоджень, а заявлений розмір шкоди нічим не спростовано.

Відповідачка в свою чергу подала заперечення на відповідь на відзив позивачки, де вказала, що письмові матеріали справи не містять саме висновку експерта. Наявний підпис відповідачки в протоколі огляду пошкодженого ТЗ свідчить лише про її факт присутності на огляді, а не її згоду із змістом. Під час складання акту, відповідачці не було роз`яснено її права щодо можливості висловлювати зауваження під час огляду. Позивачкою не надано доказів наявності фізичного контакту автомобіля позивачки із іншим ТЗ, який залишив місце пригоди. Схема ДТП не містить відомості про зіткнення передньої частини автомобіля позивачки. Із самим звітом відповідачка ознайомлена через 7 років під час розгляду справи в суді. Прийняття звіту МТСБУ не має обов`язкової сили, оскільки страховик здійснює власну оцінку з метою визначення розміру виплати, а не встановлення факту шкоди в судовому порядку.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав.

Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, що викладено нею у відзиві та запереченнях на відповідь позивача на відзив.

Вислухавши вступне слово позивачки та відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 13.10.2018 о 18 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві по вул. Магнітогорській, не була уважна, не впевнилась в безпечності, здійснила зіткнення з автомобілем Mazda 3, д.н.з НОМЕР_2 , водій ОСОБА_4 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п. 2.3., 10.1 ПДР України. 
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску та зареєстрований за ОСОБА_1 .
У зв`язку із реєстрацією шлюбу 15.08.2014, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Постановою Деснянського районного суду міста Киває від 05.12.2018 ОСОБА_2 визнано винною у вказаній ДТП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
В результаті вказаної ДТП, автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження. 
15.11.2018 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 склав звіт № 7105 про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення КФЗ та ВТВ становить 164458,27 грн.
Згідно копії полісу № АК № 8076938, цивільна правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ СК «Київський страховий дім», ліміт майнової відповідальності 100000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. З 17.08.2018 страховик відповідачки перебуває в стані припинення. 
Позивачка звернулася до МТСБУ із заявою про проведення страхової виплати. Враховуючи положення ЗУ «Про обов`язкове страхове відшкодування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачці відшкодування шкоди в розмірі 100000,00 грн, кошти надійшли позивачці 08.09.2025, позов до суду подано 17.10.2025.
Позивачка, звертаючись до суду із вказаним позовом вказує на те, що виплата, яка здійснена МТСБУ не покриває визначений звітом розмір матеріального збитку, який завдано відповідачкою під час ДТП, що мало місце 31.10.2018, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідачки на свою користь різницю між визначеним розміром шкоди та проведеною МТСБУ виплатою, що становить 64458,27 грн, а також вартість експертного дослідження у сумі 2500, 00 грн.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 , 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Важливою функцією МТСБУ є здійснення регламентних виплат та компенсацій із централізованих страхових резервів фондів на умовах, визначених Законом.
Враховуючи дату вчинення ДТП, згідно ч. 8 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду (здійснює регламентну виплату) на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі її заподіяння транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на день набрання чинності цим Законом не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, щодо якого до дня введення в дію цього Закону відкрито провадження у справі про банкрутство чи у разі ліквідації такого страховика, за умови що до дня набрання чинності цим Законом такий страховик (його правонаступник) не здійснив страхової виплати.
Відповідно до письмових матеріалів справи, 08.09.2025 МТСБУ здійснило виплату позивачці 100000,00 грн в межах ліміту визначеного полісом АК № 8076938, проте не у повній мірі, враховуючи встановлений звітом розмір заподіяної шкоди.
Однак, відповідачка, заперечуючи заявлений позивачкою розмір шкоди вказує на те, що пошкодження, які вказані у протоколі огляду транспортного засобу від 15.11.2018 (а.с.21-23) не відповідають пошкодженням, що вказані у схемі місця ДТП, яка складена працівниками поліції в межах адміністративного матеріалу, який був предметом розгляду судом 05.12.2018 (а.с.92,93). Суд вказані заперечення приймає до уваги та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до схеми місця ДТП від 31.10.2018, учасниками ДТП є два автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
Згідно переліку видимих пошкоджень ТЗ, що належить позивачці, отриманих внаслідок ДТП вказано - задній бампер, кришка багажнику, ліхтар заднього ходу з правої сторони, (пошкодження переднього бамперу зі слів водія).
Так, сторони в судовому засіданні визнали, що учасниками ДТП, яка мала місце 31.10.2018 було три транспортних засобів, а не два, як вказано працівниками поліції у схемі ДТП. Проте третій водій повідомив позивачці та відповідачці про відсутність пошкоджень на його автомобілі, відсутність з його боку будь - яких претензій до інших учасників та за погодженням з позивачкою та відповідачкою залишив місце ДТП. Враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.
Отже, оскільки водій транспортного засобу, який покинув місце ДТП, вказав, що його автомобіль не зазнав механічних пошкоджень, майнові претензій відсутні, а позивачка в судовому засіданні вказала, що не заперечувала проти залишення місця ДТП третім водієм, відтак суд приходить до висновку, що наслідки таких дій покладаються саме неї. Таким чином, суд не приймає до уваги при обрахунку розміру шкоди записи про пошкодження переднього бамперу ТЗ позивачки та виключає зі звіту № 7105 вартість робіт та запасних частин, які стосуються пошкоджень передньої частини транспортного засобу позивачки, оскільки такі пошкодження вказані лише з її слів без доведення належними та достовірними доказами.
15.11.2018 спеціаліст ОСОБА_3 та учасники, зокрема позивачка та відповідачка були присутні під час проведення огляду пошкоджень автомобіля позивачки. 
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 15.11.2018, серед переліку пошкоджень та ремонту вказано: п. 10 обліцування бампера переднього -тріщина (заміна та фарбування), п. 11 кришка радіатора (заміна), п. 18 емблема марки передня- деформована (ремонт, фарбування).
Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що ремонтні роботи, які пов`язані саме з відновленням переднього бамперу автомобіля Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 та їх вартість підлягає виключенню. 
Враховуючи викладене та перелік робіт, пов`язаних із відновленням передньої частини транспортного засобу позивачки, що вказані у калькуляції до звіту № 7105 , суд приходить до висновку, що вартість деталей та робіт у розмірі 43957,85 грн слід виключити, відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Твердження позивачки про те, що відповідачка ОСОБА_2 була присутня під час огляду пошкодженого автомобіля спеціалістом, протокол огляду ТЗ від 15.11.2018 підписала, відтак погодилась із наведеними у ньому пошкодженнями, суд до уваги не приймає враховуючи обставини ДТП та дії її учасників, що фактично позбавляє суд встановити причинно - наслідковий зв`язок між діями та їх наслідками.
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц, від 25.07.2019 у справі №221/6180/16-ц, від 31.10.2019 у справі № 522/1597/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 520/8867/15-ц та від 03.06.2021 у справі №461/2217/19.

Не заслуговують на увагу і твердження відповідачки про те, що звіт не містить попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Таке попередження є обов`язковим реквізитом лише у висновках судових експертів, які проводять експертизи відповідно до Закону України «Про судову експертизу» та норм процесуального законодавства. Натомість звіт про оцінку майна, складений оцінювачем у межах професійної оціночної діяльності, не належить до експертних висновків і не потребує зазначення такого попередження. Вимога про його наявність у звіті не передбачена чинним законодавством, яке регулює оціночну діяльність.

Отже, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 20500,42 грн (64458,27-43957,85).

Згідно дублікату квитанції № 0.0.1189388841.1 від 19.11.2018, позивачка сплатила 2500,00 грн за виконання оцінки вартості матеріального збитку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 416,05 грн (23000,42 * 1211,20 / 66958,27) та 2500,00 грн - вартість експертного дослідження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 23000,42 грн та судовий збір у сумі 416,05 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса - АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса - АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено - 21.04.2026.
Суддя:    В.О. Сенюта