Справа № 346/4543/25
Провадження № 2/346/328/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 лютого 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого судді Яремин М.П.
з участю секретаря Урбанович І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька, -
в с т а н о в и в:
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачів. Йому важко самотужки забезпечувати себе всім необхідним, адже йому встановлено діагноз: ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, остеохондроз. Дані обставини свідчать про значні проблеми з його здоров`ям, що ускладнюють можливість заробити додаткові кошти на своє проживання. Відповідачі не беруть жодної участі у його житті, матеріальну допомогу не надають. Оскільки він не в змозі самостійно забезпечити собі належний рівень життя, просить стягувати з кожного з відповідачів аліменти на його утримання в розмірі по 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. 
18.12.2025 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що її батько не потребує матеріальної допомоги, оскільки він отримує щомісячно пенсію в розмірі 3 000 грн., що є вищим за прожитковий мінімум, а отже він не вважається особою, яка має право на отримання аліментів від дітей. Крім того, він є власником нерухомого майна, зокрема земельних ділянок площею 0,1811 га та 0,1095 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1641 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач має пасіку, продає мед, володіє комбайном, трактором і на замовлення жителів села виконує сільськогосподарські роботи. Доказів, які б підтверджували витрати позивача, які б не покривалися отриманою пенсією, позивач суду не надав. Також вказала, що у неї відсутня фінансова можливість сплачувати батькові аліменти в розмірі 2 000 грн., оскільки вона тривалий час хворіє важкими захворюваннями, постійно приймає лікарські засоби; через судомні приступи не може працевлаштуватись і отримувати заробітну плату. Пенсію і будь-які соціальні виплати вона не отримує, підприємницькою діяльністю не займається, будь-які доходи, нерухоме майно та транспортні засоби у неї відсутні. Враховуючи вищенаведене просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач в судове засідання не з`явився, 09.02.2026 року подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в його відсутності ( а.с. 119 ). В судовому засіданні 18.11.2025 року вказав, що ціле життя він трудився, щоб забезпечити своїх дітей, а на даний час працювати не може. Має у власності мотоблок та 5 курей; отримує пенсію в розмірі 3 000 грн., левова частка якої йде лікування.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. В судовому засіданні 18.11.2025 року заперечила щодо задоволення позовних вимоги, оскільки в неї чоловік онкохворий і сплачувати аліменти не має можливості.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. В судовому засіданні 18.11.2025 року заперечила щодо задоволення позовних вимоги, оскільки вона хворіє, проходить реабілітацію, і не має змоги сплачувати аліменти в користь батька. 
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок цей відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).
За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 08.07.2025 року, ОСОБА_1 18.07.1970 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 8 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 , їхніми батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , про що свідчать дані копій свідоцтв про народження серій НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , виданих повторно 01.07.2025 року ( а.с. 5-7 ).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2021 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвано, після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище " ОСОБА_12 " ( а.с. 55-56 ).
Відповідно до даних копії довідки, виданої КНП Матеївецької сільської ради " Матеївецький центр первинної медико-санітарної допомоги ", ОСОБА_1 встановлено діагноз: ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, остеохондроз ПКВХ, попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим синдромом ( а.с. 4 ).
Згідно з даними копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №456999873 від 17.12.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься актуальна інформація про: 1) земельні ділянки площею 0,1811 га та площею 0,1641 га для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) земельну ділянку площею 0,1095 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), що в АДРЕСА_1 ; 4) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 94-96 ).
Судом також встановлено, що згідно з копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №488250 від 20.09.2023 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, довічно (а.с. 59 ).
Згідно з даними довідки про доходи №3554 5654 6151 2509, виданої Управлінням обслуговування громадян №21 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 18.11.2025 року, ОСОБА_13 перебуває на обліку у вказаному управлінні та отримує пенсію по інвалідності, зокрема в жовтні 2025 року в сумі 3 038 грн. (а.с. 75 ).
Відповідно до даних виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Нижній Вербіж КНП " Центр первинної медико-санітарної допомоги Нижньовербізької сільської ради ", ОСОБА_13 встановлено діагнози: інсулінонезалежний цукровий діабет, цукровий діабет 2 типу без ускладнень, холецистит/жовчокам`яна хвороба, камінь жовчного міхура з іншим хлолецеститом без згадки про обструкцію жовчовивідних шляхів, порушення рефракції, астигматизм, полі невропатія при інших ендокринних та метаболічних хворобах ( а.с. 76 ).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 93 ).
Відповідно до копії довідки №334, виданої 27.11.2025 року КНП " Коломийська центральна районна лікарня " Коломийської міської ради, ОСОБА_15 перебуває на обліку в лікаря-невропатолога з 1990 року, діагноз: нейродисциркуляторна дистонія по змішаному типу з вираженим антено-цефалгічним, вестиму-атактичним синдромом, астено-невротичним синдромом, частими судомними приступами по типу завмирання; за станом здоров`я їй протипоказана важка праця та психоемоційне навантаження; постійно приймає лікарські засоби, без яких не може проживати ( а.с. 97 ).
Згідно з даними копії виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого №615, виданої лікувально-діагностичним центром " Мед-Атлант ", ОСОБА_15 з 26.09.2023 року по 27.09.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаному центрі з діагнозом: множинна симптом на лейоміома матки, АМК в менопаузі (а.с. 98 ).
Відповідно до копії консультативного висновку спеціаліста №5767, виданого 06.07.2021 року КНП " Прикарпатський клінічний психічний центр ІФ ОР " Дорофеєв О.М. встановлено діагноз: інші доброякісні дисплазії молочної залози, ДД ЗГ із кісто утворенням, а згідно з довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Н. Вербіж КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нижньовербізької сільської ради їй встановлено діагноз: бронхіальна астма ( а.с. 99, 100 ).
Згідно з даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела доходів/суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого ) податку та військового збору №0917-25-13810 від 08.12.2025 року, за період з січня 2025 року по жовтень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_15 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня ( а.с. 102 ).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 457137394 від 18.12.2025 року, за ОСОБА_15 не зареєстровано будь-яке нерухоме майно ( а.с. 103 ).
Стороною позивача долучено копії квитанцій про придбання ліків в сумі 135,97 грн., 398,75 грн. та 1 468,89 грн. (а.с. 73).
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги.
Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним судом України у постанові від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17.
Судом встановлено, що позивач досяг пенсійного віку та за твердженням останнього він отримує пенсію в розмірі 3 000 грн.
Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2 361 гривні.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2 595 гривень.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в нього є значні проблеми зі здоров`ям і йому важко забезпечити себе всім необхідним, а відповідачі не надають йому матеріальної допомоги.
Разом з тим предметом спору у цій справі є обов`язок повнолітніх дітей утримувати батька пенсійного віку, якщо останній потребує матеріальної допомоги.
Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів (зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року в справі № 210/2171/16-ц (провадження № 61-20845св18)).
Слід вказати, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Обґрунтовуючи свою потребу в матеріальній допомозі позивач вказує лише на те, що він є непрацездатний, несе значні витрати на своє лікування та потребує матеріальної допомоги.
Доказів щодо неможливості забезпечити належне, призначене лікарем, лікування та оздоровлення, матеріали справи не містять. 
Зокрема, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки, харчування та інші витрати.
Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії,. Долучені ним копії квитанцій (а.с. 73) не підтверджують вказаних обставин, оскільки відповідного лікарського призначення їх саме позивачу та придбання їх саме останнім матеріали справи не містять.
Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від відповідачів та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності.
Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність його позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд враховує, що позивач в своєму позові не навів підстав потреби в матеріальній допомозі, розмір отриманої пенсії, та обґрунтованість суми, яку він просить стягнути.
Разом з тим, як встановлено з відзиву на позовну заяву та не спростовано позивачем, останній має у власності нерухоме майно, зокрема, земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 
Таким чином, позивач не довів обставин, на які він посилається як на підставу заявлених позовних вимог, зокрема своєї непрацездатності та потреби в отриманні матеріальної допомоги, що відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України є обов`язковими умовами для виникнення в повнолітніх дочок обов`язку утримувати свого батька. Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, а також недоведеність позивачем необхідності отримання сторонньої матеріальної допомоги, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.
На підставі наведеного, ст.ст. 202, 205 СК України, керуючись ст.ст. 81, 141, ч. 2 ст.247, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька, - відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , уродженець с. Джурків Коломийського району Івано-Франківської області, житель та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , уродженка, жителька та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 13 лютого 2026 року.

Суддя: 	Яремин М. П.