Справа № 420/41974/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 19 грудня 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 22.07.2025 № 75/2025 «Про скасування статусу члена загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 »;
- вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2022 р. під час виконання обов`язків військової служби помер син позивачки ОСОБА_2 лейтенант, командир взводу управління командира другої артилерійської батареї 1 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) Міністерства Оборони України. ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_2 з 09.09.2021 р. на підставі наказу № 181 від 09.09.2021 р. З 20.04.2022 р. по 12.05.2022 р. ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. 12.05.2022 р. під час виконання завдань в зоні проведення бойових дій одержав вогнепальне осколкове наскрізне поранення нижньої третини правої гомілки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки з дефектом, що підтверджується довідкою від 29.12.2022 р. № 4932, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.01.2023 р., довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 03.06.2025 р. № 2741/p.
Для розгляду питання щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці Украіни ОСОБА_1 у червні 2025 р. звернулась до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради та надала наступні документи: заяву встановленого зразка; копію паспорта; копію документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків з даними про РНОКПП; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію довідки про безпосередню участь; копію витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв, протокол № 3427 від 30 грудня 2022.
Рішенням управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 24.06.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено статус члена сім`ї загиблого Захисника України, на підтвердження чого позивачці було видано посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України серія НОМЕР_3 від 24.06.2025 року.
Між тим 22.07.2025 Рішенням управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №75/2025 «Про скасування статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 » було скасовано статус члена сім`ї загиблого Захисника України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка вважаючи зазначене рішення протиправним, таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з даним позовом. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та зазначає, що 24.06.2025 року Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було помилково встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видано посвідчення.
У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв зазначено, що травма старшого лейтенанта ОСОБА_2 , 1998 року народження «Травма селезінки. Гостра масивна кровотеча. Гіповолемічний шок. Пасажир потерпілий внаслідок дорожнього нещасного випадку (06.12.2022), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 15.12.2022, лікарським свідоцтвом про смерть №141 від 09.12.2022 ТРАВМА, ЯКА ПРИЗВЕЛА ДО СМЕРТІ, ТАК ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ. Зазначене формулювання не відповідає вимогам Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 № 740.
Як слідує з витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.12.2022 №3427, згідно якого травма старшого лейтенанта ОСОБА_2 , яка призвела до смерті, одержана в результаті дорожнього, нещасного випадку, "ТАК", пов`язана із проходженням військової служби. Відтак, оскільки причина смерті ОСОБА_2 не пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, управлінням прийнято рішення про відмову у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України Бєловій І.Д., як це передбачено підпунктом 6 пункту 16 Порядку № 740. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.
08 січня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
13 січня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
13 січня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
13 січня 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання (вхід. № ЕС/4725/26), в якому позивач просить залучити до участі у справі в якості співвідповідача Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.
Ухвалою суду від 14 січня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення – відмовлено.
Ухвалою суду від 14 січня 2026 року задоволено клопотання позивача. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, Україна, Одеська область, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д, код ЄДРПОУ 36290160). Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 420/41974/25.
15 січня 2026 року від відповідача - Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив).
Станом на 18 лютого 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
06.12.2022 р. під час виконання обов`язків військової служби помер син позивачки ОСОБА_2 лейтенант, командир взводу управління командира другої артилерійської батареї 1 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) Міністерства Оборони України. 
ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_2 з 09.09.2021 р. на підставі наказу № 181 від 09.09.2021 р. 
З 20.04.2022 р. по 12.05.2022 р. ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. 
12.05.2022 року під час виконання завдань в зоні проведення бойових дій одержав вогнепальне осколкове наскрізне поранення нижньої третини правої гомілки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки з дефектом, що підтверджується довідкою від 29.12.2022 р. № 4932, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.01.2023 р., довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 03.06.2025 р. № 2741/p.
Для розгляду питання щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці Украіни ОСОБА_1 у червні 2025 р. звернулась до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради та надала наступні документи: заяву встановленого зразка; копію паспорта; копію документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків з даними про РНОКПП; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію довідки про безпосередню участь; копію витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв, протокол № 3427 від 30 грудня 2022.
Рішенням управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 24.06.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено статус члена сім`ї загиблого Захисника України, на підтвердження чого позивачці було видано посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України серія НОМЕР_3 від 24.06.2025 року.
22.07.2025 року Рішенням управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №75/2025 «Про скасування статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 » було скасовано статус члена сім`ї загиблого Захисника України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вважаючи, протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 22.07.2025 року № 75/2025 «Про скасування статусу члена загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 », позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлений Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі – Положення №302).
Згідно з абзацом 2 пункту 7 Положення №302 «посвідчення особи з інвалідністю
внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України №3551-XII, дія цього закону розповсюджується на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
З аналізу даної норми права випливає, що дія цього Закону поширюється на сім`ї
військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших
держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які:
1) загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або;
2) померли внаслідок виконання інших обов`язків військової служби (службових
обов`язків),
З) а також померли внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті ;
4) померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової
служби;
5) померли внаслідок захворювання на території інших держав під час воєнних дій та
конфліктів.
Статтею 10 Закону №3551-XII також визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які
пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті,
належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мати) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стати особами з інвалідністю до досягнення повноліття: діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Таким чином, системний аналіз статті 10 Закону України №3551-XII свідчить, зокрема, про те, що самостійними і достатніми умовами, за наявності хоча б однієї з яких, члена сім`ї померлого військовослужбовця (чи прирівняної до нього особи), можна віднести до осіб, на яких поширюється чинність цього Закону, є: 1) смерть, яка настала внаслідок виконання службових обов`язків, а також 2) смерть внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби.
Відповідно до пп. 3 пункту 3 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2019 № 285, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2017 року за № 559/30427 (далі – Положення) визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв, що спричинили смерть поліцейських, військовослужбовців, колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх страв, є одним із основних завдань медичних (військово-лікарських) комісій МВС (далі - ВЛК).
Пунктом 1 розділу VIII Положення встановлено, що за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз,
встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).
Згідно з п.19 розділу VIII Положення установлення причинного зв`язку захворювань,
таранень (контузій, травм, каліцтв), що призвели до смерті поліцейських, колишніх
поліцейських, військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового
чи начальницького складу, проводиться штатними ВЛК з урахуванням раніше прийнятої
постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень (за її наявності), висновку
патолого-анатомічного дослідження (судово-медичної експертизи) про причину їх смерті.
Лікарська довідка про причину смерті (без проведення патолого-анатомічного дослідження)
може бути врахована ВЛК, як виняток, у разі підтвердження діагнозу медичною документацією, складеною за життя цієї особи.
Отже, підставою для отримання відповідного статусу члена сім`ї загиблого є постанова ВЛК про причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією, каліцтвом чи захворюванням, одержаним під час проходження служби в органах внутрішніх справ чи виконання службових обов`язків.
Як було встановлено вище, на підставі поданих ОСОБА_1 документів питання про присвоєння їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України було вирішено позитивно, внаслідок чого позивачці було видано відповідне посвідчення.
12.05.2022 року під час виконання завдань в зоні проведення бойових дій одержав вогнепальне осколкове наскрізне поранення нижньої третини правої гомілки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки з дефектом, що підтверджується довідкою від 29.12.2022 р. № 4932, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.01.2023 р. та довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 03.06.2025 р. № 2741/p.
У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв зазначено, що травма старшого лейтенанта ОСОБА_2 , 1998 року народження «Травма селезінки. Гостра масивна кровотеча. Гіповолемічний шок. Пасажир потерпілий внаслідок дорожнього нещасного випадку (06.12.2022), що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 15.12.2022, лікарським свідоцтвом про смерть №141 від 09.12.2022 ТРАВМА, ЯКА ПРИЗВЕЛА ДО СМЕРТІ, ТАК ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
Таким чином, уповноваженим органом державної влади (ВЛК) встановлено причинний зв`язок смерті сина позивачки внаслідок захворювання, яке призвело до смерті пов`язане з проходженням військової служби. 
У силу приписів п. 1 ст. 10 Закону № 3551-ХII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Змістовний аналіз наведеної норми у сукупності з положеннями ст. 4, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХII дає змогу зробити висновок, що чинність цього Закону поширюється на членів сім`ї військовослужбовців та прирівняних до них осіб, які: 1) загинули (пропали безвісті); або 2) померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); або 3) померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби. 
До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: 
- батьки; 
- один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; 
- діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; 
- діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; 
- утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Отже, оскільки позивачка є матір`ю загиблого (померлого) військовослужбовця - вона належить до членів сім`ї військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, одержаного під час захисту Батьківщини, в період виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), у зв`язку з чим, за приписами п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона підпадає під його дію та має право на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) і пов`язані з цим пільги.
Між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, воно було прийняте на підставі пп. 3 п. 18 Порядку, а саме: підставою скасування ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України стало те, те що причина смерті військовослужбовця ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Між тим, пп. 3 п. 18 Порядку передбачено можливість позбавлення місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики заявника статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у випадку виявлення факту зміни причини смерті внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання особи, яка загинула (пропала безвісти) або померла, що не пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
ОСОБА_1 жодним чином причину загибелі свого сина не змінювала; в жодний за наданих ОСОБА_1 документів для встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України не було внесено недостовірну інформацію; жодні обставини, після встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України не змінились, всі обставини які мали досліджуватись місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики при вирішенні питання про встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та докази, якими ці обставини підтверджуються, були наявні в розпорядженні відповідача на час прийняття рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Таким чином, жодних обставин які б свідчили про наявність підстав для застосування пп. 3 п. 18 Порядку не існує, а отже оскаржуване рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №75/2025 від 22.07.2025 року «Про скасування статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 » є необґрунтованим та незаконним.
Відповідно до п. 18 Порядку Рішення місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики щодо позбавлення заявника статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України може бути оскаржене відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 86 2 ст. 15 Закону України «Про адміністративну процедуру» правомірний адміністративний акт не може бути відкликаний на шкоду особі, крім випадків, передбачених статтею 88 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Як зазначено в п. ч. 2 ст. 15 Закону України «Про адміністративну процедуру» сумніви щодо правомірності дій та вимог особи, що виникають внаслідок неоднозначного (множинного) трактування норми права, повинні тлумачитися адміністративним органом на користь їх правомірності. 
Згідно ч. 3 ст. 88 Закону України «Про адміністративну процедуру» правомірний адміністративний акт може бути відкликаний на шкоду особі, якщо: 1) це передбачено законом; 2) особа не виконала обов`язки, які виникли у зв`язку з прийняттям адміністративного акта; 3) особа зі своєї вини не виконала обов`язку щодо інформування про істотну зміну фактичних обставин, на підставі яких прийнято такий акт; 4) відкликання здійснюється з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування особі збитків на підставі та в порядку, встановлених законом.
В даному випадку, знов таки, будь-яких обставин, які б надавали відповідачу право скасування раніше прийнятого рішення не має.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього вищезазначеним Законом визначено, що цей Закон регулює відносини, що
виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини: зі створення передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення
порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб
відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. 
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бендерський проти України” від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З урахуванням викладеного та висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 139, 242-246, 258, 261, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 22.07.2025 року № 75/2025 «Про скасування статусу члена загиблого (померлого) Захисника України ОСОБА_1 ».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074, код ЄДРПОУ 36290160).
Відповідач: Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (65022, Україна, Одеська область, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д, код ЄДРПОУ 36290160).

Суддя С.О. Cтефанов