ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 р.	Справа № 644/6633/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 11.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Маркосян М.В., по справі № 644/6633/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради , Головного управління Національної поліції в Харківській області , Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради   
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова з позовом до Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті ХМР, у якому просила:
- скасувати постанову №44 від 17.07.2025, яка була винесена адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради за протоколом, складеним ХРУП №2 ГУНП в Харківській області про накладення на ОСОБА_1 штрафу за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 11.12.2025 у справі № 644/6633/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, ГУНП в Харківській області, Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті ХМР про скасування постанови про адміністративне правопорушення №44 від 17.07.2025 та про закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11.12.2025 у справі № 644/6633/25 скасувати, позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, ГУНП в Харківській області, Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті ХМР про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що у Правилах благоустрою території міста Харкова поняття «торговельний лоток» або «торговельний об`єкт» не ототожнено з будь-яким столом чи переносним предметом. Позивач наголошує, що суд першої інстанції фактично ототожнив тимчасове розміщення столу з установленням торговельного лотка. Додатково позивач зазначає, що ані в постанові адміністративної комісії № 44 від 17.07.2025, ані в рішенні суду першої інстації не наведено жодних мотивів, з яких саме до позивача було застосовано максимальний розмір штрафу – 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1360,00 грн).
09.02.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Харківській області на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11.12.2025 у справі № 644/6633/25 - без змін.
05.03.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Адміністрації Індустріального району Харківської міської ради на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить поновити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11.12.2025 у справі № 644/6633/25 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
25.03.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 11.12.2025 у справі № 644/6633/25.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.06.2025 о 12 годині ОСОБА_1 самовільно встановила точку торгівлі з лотку з продажу продовольчих товарів по просп. Олександрівському, біля будинку № 93/16 у місті Харкові.
Постановою №44 від 17.07.2025, яка була винесена адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради за протоколом, складеним ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, на позивачку було накладено штраф за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом про оскарження постанови №44 від 17.07.2025, винесеної адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення торгівельного лотка позивачем біля пішохідної частини вулиці за адресою м. Харків, просп. Олександрівський, буд. 93/16 є порушенням правил благоустрою території міста Харкова, порушень при складанні протоколу та притягненню позивачки до відповідальності судом не встановлено, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови адміністративної комісії про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1360,00 грн., відсутні.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 218 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП, розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону №2807-IV, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що затвердження правил благоустрою населених пунктів та здійснення контролю за їх дотриманням належить до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування, які в разі встановлення порушення вказаних правил уповноважені застосовувати до правопорушників відповідні заходи реагування у порядку статті 152 КУпАП.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2002 №2807-IV (далі – Закон №2807-IV), благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Територія (в населеному пункті) - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів загального користування: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.
Відповідно до статті 20 Закону №2807-IV, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Приписи пункту 2 частини 2 статті 17 Закону №2807-IV визначають, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.
Відповідно до статті 42 Закону №2807-IV, до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.
При цьому, відповідно до Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011 № 504/11 (зі змінами), об`єктами благоустрою є: 1) території загального користування: - парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні дитячі, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; - пам`ятки культурної спадщини; - майдани, площі, бульвари, проспекти; - вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; - пляжі; - кладовища; - інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4)території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору; ) інші території в межах міста Харкова.
Відповідно до пункту 5.7.1.14 Правил, на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.
Отже, зазначена заборона стосується не всіх випадків встановлення об`єктів зовнішньої реклами, торговельних лотків, павільйонів, кіосків тощо, а лише в разі їх самовільного встановлення.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 200/20336/16-а.
Водночас, відповідно до пункту 4.1 ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» (далі - ДСТУ 4303:2004), затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 2 130 від 08.06.2004, торгівля – це вид економічної діяльності у сфері товарообігу і просування їх від виробника до споживача у формі купівлі-продажу та надавання пов`язаних із цим послуг.
При цьому, роздрібна торгівля – це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг (пункт 4.4 ДСТУ 4303:2004).
Відповідно до пункту 14.1.202 статті 14 Податкового кодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
За приписами пункту 4.12 ДСТУ 4303:2004, продаж товарів – операції, здійснювані згідно з договорами купівлі-продажу, обміну, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передавання прав власності на товари за плату або компенсацію, незалежно від термінів її надання.
Згідно з пунктом 6.38 ДСТУ 4303:2004 лоток, рундук – це торговельний об`єкт для організування роздрібного продажу товарів обмеженого асортименту з використанням для їхнього викладання відкритого пристосовання складанно-розбірної конструкції, легкопереміщуваної з місця на місце.
Таким чином, зазначеними правовими нормами встановлено відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, зокрема самовільне встановлення торговельних лотків - відкритих пристосовань складанно-розбірної конструкції, легкопереміщуваних з місця на місце, що використовуються для організування роздрібного продажу товарів.
Як встановлено з матеріалів справи, 21.06.2025 співробітником відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУ Національної поліції в Харківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 21.06.2025 близько 12 години ОСОБА_1 за адресою м. Харків, просп. Олександрівський, будинок № 93/16, самовільно встановила торговельний лоток на зеленій частині газону з м`ясними виробами, чим порушила пункт 5.7.1.14 Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням 11 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 16.11.2011 № 504/11 (зі змінами).
Постановою № 44 від 17.07.2025, яка була винесена адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради за протоколом, складеним ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, на позивача було накладено штраф за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП, підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції №00000-082024, на якому зафіксовано, що позивач встановила торговельний лоток, а саме стіл з товарами, який є складанно-розбірною конструкцією, легкопереміщуваною з місця на місце.
При цьому, в судовому засіданні як першої, так і апеляційної інстанції позивач не заперечувала встановлення нею лотка, наголошувала, що торгівлю не здійснювала, однак зазначила, що здійснювала обмін товару, у тому числі і на грошові знаки, що фактично є торгівлею.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що поняття «торговельний лоток» або «торговельний об`єкт» не ототожнено з будь-яким столом чи переносним предметом, є безпідставними, оскільки визначення поняття «торговельний лоток» міститься в пункті 6.38 ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», згідно з яким лоток – це торговельний об`єкт, легкопереміщуване пристосовання для організування роздрібного продажу товарів, яким може бути і стіл.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення торговельного лотка позивачем за адресою м. Харків, просп. Олександрівський, буд. 93/16 є порушенням правил благоустрою території міста Харкова.
При цьому, доводи позивача про відсутність у представників поліції повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статті 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, зокрема, за статтею 152 КУпАП.
Крім цього, згідно з частиною 2 пункту 5 розділу ІІ Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад, затвердженої наказом МВС України від 28.01.2017 № 650 (далі – Інструкція № 650), обов`язками та основними напрямками діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад є здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою № 44 від 17.07.2025, яка була винесена адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради за протоколом серії ВАВ № 035275 від 21.06.2025, складеним ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, на позивачку було накладено штраф за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн, тобто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
06.04.2026 на виконання вимоги Другого апеляційного адміністративного суду відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, повідомило суд, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 035275 від 21.06.2025 був складений старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_2 .
17.04.2026 на виконання вимоги Другого апеляційного адміністративного суду Головне управління Національної поліції в Харківській області повідомило суд про те, що станом на 21.06.2025 капітан поліції ОСОБА_2 проходив службу на посаді старшого дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, що підтверджується витягом із наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2022 №371 о/с.
Крім того, Головне управління Національної поліції в Харківській області вказало, що капітан поліції ОСОБА_2 був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, що підтверджується наказом ГУНП в Харківській області від 11.12.2025 № 791 о/с.
З наведеного слідує, що протокол серії ВАВ № 035275 від 21.06.2025 про адміністративне правопорушення був складений уповноваженою особою відповідно до приписів статті 255 КУпАП та Інструкції № 650.
Отже, колегія суддів доходить висновку про правомірність складання даного протоколу про адміністративне правопорушення старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітаном поліції Нечитайлом Євгеном Володимировичем.
Доводи позивача про те, що вона не надавала документи, що посвідчують особу, для складання представниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з додаткових пояснень, наданих 06.04.2026 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, слідує, що особу позивача встановлено за допомогою інформаційно-пошукових обліків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (ІКС ІПНП) при здійсненні перевірки транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів зазначає, що особу позивача відповідачем встановлено правильно, а дії працівників поліції стосовно встановлення особи позивача не є предметом позову.
Водночас, стосовно доводів позивача про відсутність мотивів, з яких до неї було застосовано максимальний розмір штрафу за статтею 152 КУпАП – 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1360,00 грн), колегія суддів вказує на наступне.
Так, статтею 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Приписи статті 280 КУпАП містять перелік обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно зі статтею 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:
1) щире розкаяння винного;
2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;
3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;
4) вчинення правопорушення неповнолітнім;
5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.
Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.
При цьому, згідно зі статтею 35 КУпАП, обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:
1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її;
2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення;
3) втягнення неповнолітнього в правопорушення;
4) вчинення правопорушення групою осіб;
5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин;
6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.
Отже, зазначеними нормами встановлено, що при притягненні особи до адміністративної відповідальності орган, який накладає адміністративне стягнення, повинен встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, наявність або відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення та зазначити їх в постанові у справі.
Як було зазначено раніше, приписами статті 152 КУпАП встановлено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.
Отже, максимальна санкція статті 152 КУпАП для громадян за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів становить штраф у розмірі вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360,00 грн.
З постанови № 44 від 17.07.2025, яка була винесена адміністративною комісією Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради за протоколом серії ВАВ № 035275 від 21.06.2025, складеним ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, встановлено, що на позивачку було накладено штраф за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн, тобто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Проте, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які дані щодо наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність позивачки, а лише застосовано максимальний розмір адміністративного стягнення, передбачений ст. 152 КУпАП, без обґрунтування необхідності застосування саме максимального розміру штрафу.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що відповідач без належного обґрунтування застосував до позивача максимальний розмір штрафу за статтею 152 КУпАП.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи позовну заяву про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 660/575/16-а.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що накладення на позивача постановою Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради № 44 від 17.07.2025 штрафу за статтею 152 КУпАП у розмірі 1360,00 грн є необґрунтованим, у зв`язку з чим належить змінити захід стягнення, застосований до позивача, та зменшити накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у формі штрафу до мінімального розміру, а саме розміру двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №44 від 17.07.2025 та про закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позову шляхом скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, змінити захід стягнення в межах санкції статті 152 КУпАП, накладений на ОСОБА_1 оскаржуваною постановою, зменшивши суму штрафу до розміру 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315, пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 77, 243, 272, 286, 308, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 11.12.2025 по справі № 644/6633/25 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити захід стягнення в межах санкції статті 152 КУпАП, накладений на ОСОБА_1 постановою Адміністративної комісії Індустріального району при виконавчому комітеті Харківської міської ради № 44 від 17.07.2025, зменшивши суму штрафу до розміру 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 21.04.2026 року