Справа № 758/8600/23 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Захарчук С. С.,
за участю секретаря судового засідання - Савенко Д. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Зазначав, що 17.05.2022 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у нього в борг суму грошей у розмірі 6 000 доларів США. 
На момент укладення договору за курсом валют АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сума позики у розмірі 6 000 доларів США відповідала еквіваленту 207 000 грн., що було узгоджено між сторонами. 
Відповідач зобов`язався повернути борг у строк до 08.11.2022 у повному обсязі, в еквіваленті 6 000 доларів США на день повернення позики. 
17.05.2022 позивачем на картковий рахунок відповідача було переведено всю суму позики у розмірі 207 000 грн. 
Зазначене зобов`язання, його умови та факт передачі позивачем суми коштів відповідачу, підтверджується наданою відповідачем розпискою від 17.05.2022. 
До закінчення строку виплати відповідач не виконував в повному обсязі умови договору від 17.05.2022.
Згідно з укладеним договором, після 08.11.2022 позику ні у готівковій, ні у безготівковій формі добровільно відповідачем повернуто не було. 
Позивач неодноразово нагадував ОСОБА_2 про сплив строку позики та прохав повернути суму відповідно до складеної розписки. Проте, відповідач ігнорує зварення до нього, повернення боргу на момент подання позовної заяви не відбулося.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 207 000 грн. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 12 522 грн. 81 коп. інфляційних та 3% річних у розмірі 4 406 грн. 54 коп. за період з 08.11.2022 по 24.07.2023.
Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2023 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Від відповідача відзив не надходив.
У судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно представник позивача вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, від нього не надходили заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи. 
Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 17.05.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 207 000 грн. та зобов`язався повернути вказану суму коштів в еквіваленті 6000 доларів США у строк до 08.11.2022, на підтвердження укладення вказаного договору позики ОСОБА_2 було складено розписку від 17.05.2022.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно із частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконує.
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 207 000 тис. грн.
Ураховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 17.05.2022 у розмірі 207 000 тис. грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 12 522 грн. 81 коп. інфляційних та 3% річних у розмірі 4 406 грн. 54 коп. за період з 08.11.2022 до 24.07.2023.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, ураховуючи те, що відповідач не повернув позивачу кошти, у встановлений у договорі позики строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 12 522 грн. 81 коп. інфляційних та 3% річних у розмірі 4 406 грн. 54 коп. за період з 08.11.2022 по 24.07.2023.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 791 грн. 43 коп. 
Керуючись ст. ст.626, 629, 1046, 1047, 1049, 610, 611 ЦК України, ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 17.05.2022 у розмірі 207 000 (двісті сім тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних у розмірі 12 522 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 81 коп. та суму 3% річних у розмірі 4 406 (чотири тисячі чотириста шість) грн. 54 коп. за період з 08.11.2022 по 24.07.2023.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 791 (одна тисяча сімсот дев`яноста одна) грн. 43 коп.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 08.04.2026.

Суддя 	С. С. Захарчук