Справа № 127/40833/25
Провадження 2/127/9903/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
22 квітня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., за участю секретаря судового засідання Соушко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 30.11.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 95365, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 2000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Надалі, 28.10.2021, між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Позивач зазначає, що відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, кредит та проценти не повернула, у зв`язку з чим просить стягнути з неї 7960,00 грн заборгованості, з яких 2000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 5960,00 грн заборгованість за процентами, а також судові витрати.
Ухвалою від 30.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, постановлено розмістити оголошення про повідомлення відповідача на офіційному веб-порталі судової влади України. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, а у разі неявки відповідачки ухвалити заочне рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав.
Відповідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд ухвалив без винесення окремого процесуального документа провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом установлено, що 30.11.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 95365.
Відповідно до п. 1.1 договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надало відповідачці фінансовий кредит у розмірі 2000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
Згідно з п. 1.2 договору кредит надано строком на 30 днів, тобто до 29.12.2019. Цим же пунктом визначено, що строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за ним.
Пунктом 1.3 договору встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу, а тип процентної ставки є фіксованим.
Відповідно до п. 1.4 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
Згідно з п. 1.5 договору датою укладення цього договору є дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.
Відповідно до п. 2.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюються згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.
Пункт 2.3 договору передбачає, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, а проценти нараховуються від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості включно.
Відповідно до п. 3.1.4 договору товариство мало право без згоди клієнта відступити право вимоги за договором третій особі.
Пунктом 3.4.2 договору визначено обов`язок клієнта своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором.
Згідно з п. 4.3 договору у разі неповернення кредиту в строк, зазначений у п. 1.2 договору та/або в додатках до нього, клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 100 календарних днів.
Пунктом 6.1 договору встановлено, що договір складено українською мовою та підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6.3 договору всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору.
Відповідно до п. 6.8 договору підписанням договору клієнт підтвердив, що він ознайомлений з правилами надання грошових коштів у позику, повністю розуміє їх, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
У розділі 7 договору сторони зазначили персональні дані відповідачки, її номер телефону, електронну адресу та рахунок позичальника № НОМЕР_1 , а також містяться відомості про те, що відповідачка підписала договір електронним підписом KL5537.
Відповідно до довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 95365 від 30.11.2019, пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, а акцепт договору відбувся шляхом використання одноразового ідентифікатора KL5537, який 30.11.2019 було направлено на номер телефону НОМЕР_2 .
Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 95365 від 30.11.2019 містить графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. У цьому додатку сторони погодили, що за кредитом у сумі 2000,00 грн, наданим на 30 днів, при фіксованій процентній ставці 2 % за день сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 1200,00 грн, а загальна сума до сплати становить 3200,00 грн.
Інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» від 17.12.2025 № 382/12 підтверджує, що 30.11.2019 о 10:44:06 через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну транзакцію типу «видача» на суму 2000,00 грн за номером транзакції 27510-34428-24418 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану PRIVAT BANK, з описом операції «Выдача кредита #95365».
Між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 28.10.2021 укладено договір факторингу № 01-28/10/2021.
Відповідно до п. 1.1 цього договору клієнт передає фактору за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, перелік яких наведено в реєстрі боржників, а фактор приймає ці права вимоги.
Пунктом 6.2.3 договору факторингу передбачено, що права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами договору.
Згідно з п. 7.1 договору факторингу вартість прав вимоги, що відступаються, становить 1444834,08 грн.
На підтвердження виконання умов договору факторингу позивач надав платіжні доручення від 02.11.2021 на суму 702417,04 грн, від 23.11.2021 на суму 722417,04 грн та від 02.11.2021 на суму 20000,00 грн, у призначенні платежів за якими зазначено, що це оплата за відступлення права грошової вимоги за договором факторингу № 01-28/10/2021 згідно з реєстром боржників.
Витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 містить відомості про ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер кредитного договору 95365, дату його укладення 30.11.2019, дату закінчення 29.12.2019, суму виданого кредиту 2000,00 грн, залишок по тілу кредиту 2000,00 грн, залишок по відсотках 5960,00 грн та загальну суму заборгованості 7960,00 грн.
Вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.11.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» повідомило відповідачку про відступлення права вимоги за договором факторингу № 01-28/10/2021 та запропонувало сплатити 7960,00 грн заборгованості за кредитним договором № 95365 від 30.11.2019.
Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 95365 містить інформацію про те, що станом на 24.11.2025 заборгованість відповідачки перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» становить 7960,00 грн, з яких 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 5960,00 грн прострочена заборгованість за процентами. У цій же виписці зазначено, що позивач після набуття права вимоги не здійснював нарахування відсотків, пені та штрафів.
Отже, надані позивачем докази підтверджують, що між первісним кредитором та відповідачкою виникли кредитні правовідносини, що відповідачка пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, підписала електронний договір одноразовим ідентифікатором KL5537, зазначила для зарахування кредитних коштів платіжну картку № НОМЕР_1 , а первісний кредитор 30.11.2019 перерахував на цю картку 2000,00 грн.
Надані позивачем докази також підтверджують, що 28.10.2021 первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 95365, а позивач оплатив первісному кредитору ціну відступлення, передбачену договором факторингу.
Крім того, матеріали справи підтверджують, що відповідачка кредит у сумі 2000,00 грн не повернула, а тому позивач довів наявність підстав для стягнення з неї неповернутого тіла кредиту в повному обсязі.

Разом з тим заявлений позивачем розмір процентів у сумі 5960,00 грн підлягає перевірці з урахуванням умов договору та додатка № 1 до нього.
Суд бере до уваги, що за п. 1.2 договору кредит надано строком на 30 днів, тобто до 29.12.2019. Додаток № 1, який відповідно до п. 2.1 договору є його невід`ємною частиною, прямо визначає погоджений сторонами графік розрахунків за цим кредитом: при сумі кредиту 2000,00 грн та процентній ставці 2 % на день сума процентів за строк користування кредитом становить 1200,00 грн, а загальна сума до сплати становить 3200,00 грн.
Той факт, що п. 2.3 договору містить умову про нарахування процентів до дня повного погашення заборгованості, сам по собі не є достатньою підставою для стягнення договірних процентів за весь період після спливу погодженого сторонами строку кредитування.
Суд зазначає, що умовами договору не передбачено чіткого та зрозумілого механізму нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також не визначено порядку їх перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання. Позивачем не надано доказів погодження сторонами іншого порядку нарахування процентів після закінчення строку кредиту.
Одночасно суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, відповідно до яких у разі відсутності належного обґрунтування та розрахунку нарахувань, а також чітко визначеного договором механізму їх здійснення, кредитор не має підстав для стягнення нарахувань понад межі погоджених сторонами умов.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Отже, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення процентів підлягають задоволенню лише в межах строку кредитування.
У цій справі позивач не заявив вимоги про стягнення процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, та не заявив вимоги про стягнення пені, передбаченої п. 4.3 договору. Виписка з особового рахунка також містить відомості про те, що позивач не здійснював нарахування пені та штрафів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач довів право на стягнення з відповідачки процентів лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто у сумі 1200,00 грн, визначеній додатком № 1 до договору. У частині стягнення решти процентів у сумі 4760,00 грн позовні вимоги належними та допустимими доказами не підтверджені.
За таких обставин, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3200,00 грн заборгованості за кредитним договором №95365 від 30.11.2019, з яких 2000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 1200,00 грн заборгованість за процентами.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України, суд враховує, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, позов задоволено частково, а тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню (на 40,20%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 973,80 грн.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №95365 від 30.11.2019 у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1200 грн - заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір у розмірі 973,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», код ЄДРПОУ 42228158, адреса місця знаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          В. В. Горбатюк