ЄУН 174/296/26
н/п 3/174/97/2026
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25 березня 2026 року м. Вільногірськ
Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Данилюк Т.М., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, КУпАП відносно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
якому, згідно ст.268 КУпАП, роз`яснені його права та обов`язки,-
В С Т А Н О В И В:
Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026, справи про адміністративні правопорушення ЄУН 174/296/26 (н/п 3/174/97/2026) відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.164 КУпАП та 174/297/26 (н/п 3/174/98/2026) відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.156 КУпАП об`єднані в одне провадження. Справі присвоєно ЄУН 174/296/26 (н/п 3/174/97/2026).
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 951345 від 20.02.2026 – 20.02.2026, близько 12:00 год, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами (тютюну) на території ринку без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню згідно ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим порушв порядок провадження господарської діяльності.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.164 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи через засоби зв`язку зазначені в заяві про отримання електронних повісток (а.с.40), про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, тому, у відповідності до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, суддя розглянув справу у його відсутність.
Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази з точки зору їх достатності, допустимості та взаємозв`язку, суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю по наступним підставам.
Так, протокол про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст.256 КУпАП та в ньому має бути зазначено, в тому числі: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким, за змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257 КУпАП, і визначаються межі судового розгляду по справі, тобто питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП). 
За змістом ч.1 ст.164 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Згідно ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно ст.42 ГК України, підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
В свою чергу, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, однак не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами, в якій кількості, його вартість. Крім того не відображена систематичність його дій по здійсненню господарської діяльності, відсутня інформація про регулярність, самостійність та суттєвість діяльності ОСОБА_1 , а також не вилучені гроші, одержані внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, не приєднано до матеріалів справи і акт зважування вилученої тютюнової сировини, та висновок експерта на предмет дослідження вказаної сировини, що унеможливлює встановити мету суб`єкта господарювання щодо отримання прибутку.
Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не зібрано достатніх і переконливих доказів наявності його вини у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Крім того, слід наголосити що ОСОБА_1 мав на реалізацію тютюнову сировину однак не тютюнові вироби, тому підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у працівників поліції за ст.164 КУпАП були відсутні.
Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлена, як і суб`єктивна сторона правопорушення, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження його винуватості не надано, а суд не може редагувати фабулу правопорушення самостійно та відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, слід закрити за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення в її діях.
Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 , не підлягає.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 951344 від 20.02.2026 – 20.02.2026, близько 12:00 год, в м.Вільногірськ Кам`янського району Дніпропетровської області вул. Центральна, 50, ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами (тютюну) на території ринку, а саме продавав тютюн без марок акцизного податку, всупереч вимог ст.71 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.156 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи через засоби зв`язку зазначені в заяві про отримання електронних повісток (а.с.40), про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, тому, у відповідності до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, суддя розглянув справу у його відсутність.
Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази з точки зору їх достатності, допустимості та взаємозв`язку, суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю по наступним підставам.
Так, протокол про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам ст.256 КУпАП та в ньому має бути зазначено, в тому числі: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто фіксація адміністративного правопорушення відбувається саме під час складення адміністративного протоколу, яким, за змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257 КУпАП, і визначаються межі судового розгляду по справі, тобто питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП). 
Диспозицією ч.1 ст.156 КУпАП передбачено відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.
Об`єктивна сторона вказаного порушення полягає у роздрібній або оптовій, включаючи імпорт або експорт, торгівлі спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», тютюнові вироби - це сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.
Аналогічне визначення тютюнових виробів містить підпункт 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Перелік товарів, обіг яких здійснюється в Україні, систематизовано в Українській класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів, згідно з Міжнародною конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів від 14 червня 1983 року, до якої приєдналась держава Україна з метою забезпечення належного рівня участі України в міжнародних торговельно-економічних відносинах та наближення нормативно-правової бази України до системи загальновизнаних норм міжнародного права, на підставі Указу Президента України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» від 17 травня 2002 року №466/2002.
Згідно розділу V Закону України «Про Митний тариф України (Групи 01-49)», зокрема у розділі IV група 24 тютюн і промислові замінники тютюну, товарна позиція 2402 «Сигари, сигари з відрізаними кінцями, сигарили та сигарети, цигарки, з тютюном або його замінниками» включаються: сигари, сигари з відрізаними кінцями та сигарили (тонкі сигари), що містять тютюн, сигарети та цигарки, що містять тютюн, сигари, сигари з відрізаними кінцями, сигарили (тонкі сигари), сигарети та цигарки з замінників тютюну.
До товарної позиції 2403 «Інший тютюн промислового виробництва та замінники тютюну промислового виробництва; «гомогенізований» або «відновлений» тютюн; тютюнові екстракти та есенції» включаються: курильний тютюн, що містить чи не містить замінників тютюну в будь-якій пропорції, наприклад, промисловий трубковий тютюн чи тютюн для виробництва сигарет чи цигарок, жувальний тютюн, нюхальний тютюн, більш-менш ароматизований, тютюн спресований чи зволожений для виготовлення нюхального тютюну, промислові замінники тютюну, «Гомогенізований» або «відновлений» тютюн.
Отже тютюнові вироби в розумінні Закону №481/95 визначені у товарних позиціях 2402 та 2403 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності Закону України «Про Митний тариф України (Групи 01-49)».
Крім того, у статті 1 Закону № 481/95 визначено, що сировина - це предмети праці та природні компоненти, які підлягають подальшій переробці.
Згідно Листа Державної фіскальної служби України від 08.04.2016 № 7887/6/99-99-21-05-15 надано пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності товарної позиції 2401 «Тютюнова сировина; тютюнові відходи» включається тютюнова сировина у вигляді цілих рослин чи листків у природному стані або у вигляді сушених чи ферментованих листків, цілих чи з відділеною середньою жилкою, обрізаних чи необрізаних, роздавлених чи розрубаних (включаючи шматочки визначеної форми, але не тютюн, готовий для куріння).
До цієї товарної позиції включаються також тютюнові листи, купажовані, з відділеною середньою жилкою і зволожені (соусовані) рідиною відповідного складу переважно для того, щоб перешкоджати пліснявінню і висиханню, а також для збереження аромату.
Підсумовуючи викладене, тютюнова сировина не є тютюновим виробом з метою ліцензування відповідно до вимог Закону № 481/95, а тому для торгівлі тютюновою сировиною не потрібно мати належним чином оформлену ліцензію, що передбачена ст. 17 Закону № 481/95.
Виходячи з викладеного ОСОБА_1 , не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами вина останнього не доведена, а обставини зазначені в протоколі - не підтверджені.
Крім того, працівник поліції, стверджуючи у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення про торгівлю ОСОБА_1 табаком, з метою ідентифікації такого табаку як «тютюнового виробу», зобов`язаний був зазначити його вид, зокрема люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний та вказати, що це не є тютюнова сировина.
Окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що торгівля здійснювалася саме табаком, однак відсутні будь-які дані, які дозволили б ідентифікувати це як тютюнові вироби в розумінні частини третьої статті 156 КУпАП.
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлена, як і суб`єктивна сторона правопорушення, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження його винуватості не надано, а суд не може редагувати фабулу правопорушення самостійно та відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.156 КУпАП, слід закрити за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення в його діях.
У відповідності до Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлена, як і суб`єктивна сторона правопорушення, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів на підтвердження його винуватості не надано, а суд не може редагувати фабулу правопорушення самостійно та відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, тому провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.156 КУпАП, слід закрити за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення в його діях.
Судовий збір стягненню з ОСОБА_1 , не підлягає.
Керуючись ст.40-1, п.1 ст.247, ч.1 ст.156,ч.1 ст.164, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Судовий збір віднести на рахунок держави.
Вилучений 1 поліетиленовий пакет, в якому знаходиться тютюновий виріб (табак) вагою 0,970 гр без марки акцизного податку, який згідно квитанції про отримання речей і документів, вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення № 1403 від 20.02.2026 було передано на відповідальне зберігання до ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути власнику.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя підпис Т.М.Данилюк