Справа № 355/1006/25 
Провадження № 2/355/63/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
секретаря судового засідання Верби Ю.О., 
позивача ОСОБА_1 
відповідача в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_2 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат, - 

УСТАНОВИВ:

24.05.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. 
В обґрунтування позову зазначила, що судовим наказом Баришівського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року № 355/181/22 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, починаючи з 03 лютого 2022 року до досягнення повноліття старшою донькою.
У зв`язку з досягненням старшою донькою повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), сплата аліментів на її утримання в рамках виконавчого провадження відповідачем була припинена. Разом з тим, відповідно до Договору про навчання № ПСК43/2024 від 14.08.2024 р., Договору про надання платної освітньої послуги № ПСК43/2024/1 від 15.08.2024 р., з 01.09.2024 р. донька навчається в Українському державному університеті імені Михайла Драгоманова, на контрактній основі. Навчання в університеті підтверджується також довідкою № 401 від 05.02.2025 р. Термін навчання: з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р. Донька не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги. Наразі вона перебуває на повному утриманні позивачки, включаючи житло, їжу, одяг, потреби у зв`язку з навчанням та віком, духовні потреби (книги, культурні заходи тощо), розвиток та усі інші. Відповідач має значно вищий рівень фінансового достатку, проживає за кордоном, має коштовне майно, отже, він, на думку позивача, взмозі та зобов`язаний приймати участь в утриманні доньки. Така відповідальність не повинна повністю покладатися тільки на позивача.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до норм ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З урахуванням норм ст. 183 СК України, визначення аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача є необхідним та доцільним, а також відповідає вимогам законодавства.
Оскільки відповідач виїхав за кордон приблизно у 2021 році та ухиляється від сплати аліментів та утримання дітей (внесений до Єдиного реєстру боржників з причини наявності заборгованості за аліментами), приховує свою дійсну адресу проживання та контактні дані, місце роботи, розмір заробітку, позивач потребує вирішення питання щодо стягнення аліментів за минулий час відповідно до норм ст. 194 СК України, а саме за період з моменту припинення стягнення аліментів за виконавчим провадженням з настання повноліття доньки (тобто, з 01.11.2024 р.).
Таким чином, законом передбачено право позивача на стягнення аліментів з відповідача для забезпечення належного утримання доньки ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягнення нею двадцяти трьох років, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача.
Крім того, відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У зв`язку з навчання доньки на контрактній основі, сума витрат на оплату її навчання згідно Договору про надання платної освітньої послуги № ПСК43/2024/1 від 15.08.2024 р. складає 122 400 грн. (33 660+30 600+30 600+27 540 (грн.)). Фактичні витрати позивача на сплату першого року навчання склали: 16 830 грн. (квитанції додаються). Разом з тим, оскільки здобуття вищої освіти є необхідним та важливим для становлення та розвитку дитини, а стягнення аліментів з відповідача вкрай утруднене внаслідок його проживання за кордоном, стягнення з нього половини вартості навчання за весь період навчання наперед є, на думку позивача, правомірним, розумним та доцільним способом забезпечення законних прав дитини. Тому, позивачем у даному позові заявляється вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання доньки у розмірі 61 200,00 грн. (шістдесят одна тисяча двісті гривень).
Також, позивач змушена заявити про стягнення пені за прострочення відповідачем сплати аліментів у виконавчому провадженні. Так, згідно розрахунку виконавця вих. № 41794 від 24.04.2025 р., заборгованість зі сплати аліментів відповідача складає 62 020,12 грн. Питання сплати заборгованості ним ігнорується вже понад три роки, дана заборгованість ним не сплачена.
Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно розрахунку пені (додається), розмір відповідальності відповідача (пені) з урахуванням обмеження загальним розміром заборгованості складає 62 020,12 грн. Отже, пеня в сумі 62 020,12 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно вимог діючого законодавства.
У відповідних положеннях Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними, іншими органами, судами, фізичними особами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки поважають права дитини, ОБИДВА батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкраща реалізація інтересів дитини є предметом їх основного піклування.
В силу статті 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу, в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (Заява № 31111/04) від 7 грудня 2006 року Суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага мас бути звернута до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).
Отже, діти мають право на рівноцінне з батьками утримання і фінансове забезпечення. Оскільки відповідач ухиляється від свого обов`язку, проте, на думку позивача, має достатні можливості для його виконання, вирішення питань його відповідальності з утримання дітей має здійснюватися в судовому порядку.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з позовом, згідно якого просить: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 01.11.2024 року до досягнення нею 23-річного віку; стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_3 у розмірі 61 200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 62 020,12 грн.
Ухвалою суду від 19.06.2025р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги; надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив; наполягала на задоволенні позову. 
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав; надав пояснення, аналогічні викладеним у відзові на позов та у додаткових поясненнях; зазначив, що готовий надавати донці посильну фінансову допомогу. 
Заслухавши думку учасників судового розгляду, пояснення свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.11.2006р. та серії НОМЕР_2 від 23.06.2009р. ( т.1 а.с. 11,12)
Згідно довідки № 74 від 17.04.2025р., ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю та знаходяться на повному її утриманні ( т.1 а.с. 13)
Відповідно до Договору про навчання № ПСК43/2024 від 14.08.2024 р., Договору про надання платної освітньої послуги № ПСК43/2024/1 від 15.08.2024 р., з 01.09.2024 р. ОСОБА_3 навчається в Українському державному університеті імені Михайла Драгоманова, на контрактній основі. Навчання в університеті підтверджується також довідкою № 401 від 05.02.2025 р. Термін навчання: з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р. ( т.1 а.с. 14-20)
Згідно судового наказу Баришівського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року № 355/181/22, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, починаючи з 03 лютого 2022 року до досягнення повноліття старшою донькою ( т.1 а.с. 6).
Постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 27.02.2023р., відкрито виконавче провадження № 71120991 на виконання судового наказу Баришівського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року № 355/181/22 ( т.1 а.с. 21-30).
Згідно розрахунку заборгованості № 41794 від 24.04.2025р. зі сплати аліментів у ВП № 71120991, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 62 020,12 грн. ( т.1. а.с. 31).
Згідно розрахунку пені за прострочення сплат аліментів за період з 01.02.2022р. по 23.05.2025р., розмір пені у межах суми заборгованості за аліментами становить 62 020,12 грн. ( т.1 а.с.34). 
З пояснень відповідача ОСОБА_2 та наданих ним платіжних інструкцій про перерахунок грошових коштів вбачається, що він регулярно здійснює грошові переказі донці, зокрема: 
02.06.2024р. - 2000 грн.;
01.09.2024р. - 400 грн.;
31.12.2024р. - 3000 грн.;
02.02.2025р. - 500 грн. (на їжу);
13.02.2025р. - 200 грн.;
03.03.2025р. - 500 грн.;
17.03.2025р. - 500 грн.;
22.03.2025р. - 1000 грн.;
31.03.2025р. - 500 грн.;
14.04.2025р. - 500 грн.;
20.04.2025р. - 500 грн.;
27.04.2025р. - 500 грн.;
03.05.2025р. - 500 грн. (від тата);
20.05.2025р. - 500 грн.;
30.05.2025р. -1000 грн. (на продукти);
11.06.2025р. - 400 грн. ( від тата); 
14.06.2025р. – 1000 грн. (від тата);
24.05.2025р. -1000 грн. (на лікування);
23.06.2025р. -1000 грн. (від тата);
06.07.2025р. - 4000 грн.
Загальна сума перерахованих коштів становить 20 000 грн, що підтверджується квитанціями (додаються). З них за 2025 рік, у період з січня по липень включно, сплачено 18 000 грн, що в посередньому становить близько 2900 грн на місяць ( т.1 а.с. 64-105).
Крім того, в своїх поясненнях відповідач зазначив, що донька перебувала у нього у Франції в період з 27 січня по 2 лютого 2025 року. За час її перебування у Франції витрати перевищили 20 000 грн.
Згідно ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Розмір аліментів визначає суд у твердій грошовій сумі або в частці від заробітку платника аліментів.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд враховує усі добуті у судовому засіданні докази та ті, що знаходяться в матеріалах справи, та вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на період навчання необхідно задовольнити, оскільки відповідач є працездатним, має стабільні доходи, високий рівень життя, а отже , має можливість надавати матеріальну допомогу донці.
При вирішенні питання про розмір аліментів, які повинно бути стягнуто з відповідача, суд враховує вимоги ст.182 СК України та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х років.
З урахуванням зазначених обставин, інтересів повнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
При вирішенні питання, щодо періоду стягнення аліментів суд враховуючи вимоги ст. 199 СК України, вважає за необхідне стягнути аліменти на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення строку навчання, тобто до 30.06.2028 року, оскільки період навчання визначено до 30 червня 2028 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.
Відповідно ч. 1ст.191 СК України,  аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 24.05.2025 року, суд вважає необхідним стягнути аліменти саме з 24.05.2025 року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України,  рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на користь дитини, яка продовжує навчання, в межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання.
З приводу стягнення додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_3 суд зазначає наступне:
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.
За змістом ч.ч.1,2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі, істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.
Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.
Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилалася на те, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах. Крім того, позивач, а також допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , неодноразово підкреслювали, що донька ОСОБА_3 має проблеми зі здоров`ям, постійно несе витрати по придбанню медичних препаратів та проходженню медичних процедур ( в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження даного факту). 
Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачем підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням доньки, а саме на оплату навчання, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини.
Отже, такі витрати є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України.
До закінчення навчання повнолітньою дитиною у відповідача наявне зобов`язання аліментного утримання дитини , отже позивач скористалась своїм правом в частині стягнення аліментів, у разі коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, що передбачено ст. ст. 198-200 СК України.
На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивачем надано до суду наступні докази:
- договір про надання платної освітньої послуги № ПСК43/2024/1 від 15.08.2024р., договір № ПСК43/2024 про навчання від 14.08.2024р., згідно яких ОСОБА_3 є студенткою Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 122 400,00 грн. ( т.1 а.с. 14-18);
- платіжну інструкцію № 10213957 від 09.08.2024р., згідно якої ОСОБА_6 було сплачено 3 360 ,00 грн. за навчання ОСОБА_3 на 1 курсі факультету спеціальної та інклюзивної освіти, спеціальність 053 УДУ ім. М. Драгоманова ( т.1 а.с. 19);
- платіжну інструкцію № 7113580 від 06.09.2024р., згідно якої ОСОБА_6 було сплачено 13 470,00 грн. за навчання ОСОБА_3 на 1 курсі факультету спеціальної та інклюзивної освіти, спеціальність 053 УДУ ім. М. Драгоманова ( т.1 а.с. 20).
У відповідних положеннях Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними, іншими органами, судами, фізичними особами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки поважають права дитини, ОБИДВА батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкраща реалізація інтересів дитини є предметом їх основного піклування.
В силу статті 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу, в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (Заява № 31111/04) від 7 грудня 2006 року Суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага мас бути звернута до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме – оплати за навчання, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу стягнення пені за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне:
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Частина 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом положень ст. ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.04.2025 року № 41794 станом на 24.04.2025 року заборгованість становить 62 020,12 грн.
Ураховуючи положення ст. 196 СК України та дані розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, надані позивачем, пеня за несплату аліментів за період з 01.02.2022р. по 23.05.2025р. становить 85 957,29грн., оскільки аліменти, відповідач ОСОБА_2 повинен сплачувати в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, а тому неустойка (пеня) в розмірі 1% на утримання дитини до досягнення нею повноліття повинна нараховуватись за період видачі довідки з лютого 2022року по травень 2025 року.
Таким чином, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів становить 85 957,12грн. 
Поряд із цим ч. 1 ст. 196 СК України встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості. Ураховуючи викладене, приймаючи до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24.04.2025 року № 41794, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.04.2025 року складає 62 020,12грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, з урахуванням приписів ст.196 СК України, – а саме, у розмірі 62 020,12 грн.
Стосовно розподілу судових витрат між сторонами суд прийшов до наступного висновку.
В силу ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 00 коп. 
Керуючись ст.ст. 191, 199, 200 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 258, 263-265, 274,430 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат, - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , вказана адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з 01.11.2024 року до досягнення нею 23-річного віку.
Стягнути з Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , вказана адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 62020,12 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять гривень 12 коп.).
Стягнути з Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , вказана адреса: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на навчанння доньки -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 61200,00 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять гривень 12 коп.).
Стягнути з Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , вказана адреса: АДРЕСА_3 , в дохід держави судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять грн.) грн. 20 коп. Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ 22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, Рахунок отримувача: UA 908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджет: 22030106).
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 05.03.2026 року.

Суддя Баришівського
районного суду       Т. В. Чальцева