ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/517/26	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/108/26 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИЛА:
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно із постановою суду, 03.01.2026 о 15:24 в м. Тернополі, вул. Соломії Крушельницької, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 3008, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 №ARCD-0524 (повірка дійсна до 19.11.2026), що підтверджується тестом №3895 від 03.01.2026, результати огляду становлять 1,30% проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 не згідний, проте від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі – ПДР). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає що фактичні обставини справи підтверджують те що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейськими на місці зупинки автомобіля був не згідний, не вживав алкогольні напої і наголосив патрульним про бажання пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння у КНП «ТОМЦСН3» ТОР. Після чого, працівниками патрульної поліції йому було виписане направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП «ТОМЦСН3» ТОР, у якому зазначено, що у заклад охорони здоров`я його доставив інспектор взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП, що суперечить самому протоколу, де зазначено, що він відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров?я. Наголошує на тому що повідомляв поліцейських про те що поїде у медичний заклад після завершення телефонної розмови із дружиною, , однак, останній проігнорував це та повідомив , що він від проходження огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР відмовився та зазначив, що буде складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння . Однак, о 16 год 33 хв він повідомив працівника патрульної поліції, що завершив телефонну розмову та знайшов водія для того, щоб забрати автомобіль на прохання поліцейського, та готовий їхати у медичний заклад, проте поліцейський повідомив, що протокол вже складається. Пояснив, що показники алкотестера на місці зупинки могли показати хибні результати, у зв?язку з вживанням лікарських препаратів, які він вживав довгий період часу через захворювання дихальних шляхів. 
Вважає, що з огляду на наявні суперечності в матеріалах справи, з урахуванням того, що згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи, у суду першої інстанції не було підстав визнавати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558147 від 03.01.2026, 03.01.2026 о 15:24 в м. Тернополі, вул. Соломії Крушельницької, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 3008, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 №ARCD-0524 (повірка дійсна до 19.11.2026), що підтверджується тестом №3895 від 03.01.2026, результати огляду становлять 1,30% проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 не згідний, проте від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції, крім вищевказаних протоколів, обґрунтував даними, які містяться у:
відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано процедуру проведення поліцейськими огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного приладу, а також в ухиленні водія від проходження огляду у закладі охорони здоров`я ;
направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 03.01.2026;
копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки «Аlcotest 6810» № ARCD-0524 № П 51 QM 2190 103 25, чинне до 19.11.2026;
результаті тесту приладу «Драгер» Alcotest 6810 від 03.01.2026 щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , результат якого склав 1,30%о;
акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови за допомогою «Аlcotest 6810» № ARCD-0524;
розписці ОСОБА_1 від 03.01.2026, відповідно до якої він зобов`язується протягом 24 год або до моменту повного витверезіння не керувати транспортним засобом;
рапорті поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Ходань О.В. Від 03.01.2026;
довідці, виданій 05.01.2026 УПП в Тернопільській області ДПП, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
Вказані докази суддя місцевого суду вірно визнав належними, допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у відмові від проходження у визначеному законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта про те що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано поведінку ОСОБА_1 , яка полягала не у чітко висловленій та реалізованій згоді пройти огляд у медичному закладі, а у тривалому зволіканні, невиконанні вказівок поліцейських та фактичному ухиленні від проходження такого огляду.
Перевіряючи посилання ОСОБА_1 на те що у виданому поліцейським направленні до КНП «ТОМЦСН3» ТОР всупереч фактичним обставинам справи зазначено про його доставлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду виходжу з того що направлення оформляється як процесуальний документ для забезпечення можливості проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я, однак, саме по собі не підтверджує, що особа була доставлена у нього та проходила огляд. Водночас протокол про адміністративне правопорушення та відеофіксація підтверджують, що до медичного закладу апелянт доставлений не був саме через його поведінку, яку обґрунтовано розцінено як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що о 16 год. 33 хв. він висловив готовність їхати до медичного закладу, не спростовує факту відмови від проходження ним огляду на визначення алкогольного сп`яніння, оскільки така згода була заявлена вже після того, як працівники поліції розпочали оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП та після неодноразового попередження про правові наслідки його дій. Зміна позиції після фактичної відмови не усуває складу адміністративного правопорушення та не впливає на правову оцінку його поведінки. 
Доводи апелянта щодо можливих хибних показників алкотестера при проходженні огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку з вживанням ним лікарських препаратів не мають значення для вирішення справи, оскільки вчинене ним правопорушення полягає у відмові від проходження огляду в порядку, визначеному законом. 
Посилання ОСОБА_1 на судову практику апеляційних судів за інших обставин не є підставою для скасування постанови, оскільки рішення в кожній справі ухвалюється з урахуванням конкретних фактичних даних та доказів.   Постанови, на які посилається апелянт, не можуть бути враховані судом, оскільки наведені в них правові висновки сформульовані за інших фактичних обставин та не є тотожними спірним правовідносинам у цій справі, а відтак не підлягають застосуванню.
Наведена правова позиція Верховного Суду у постанові від 07.08.2019 у справі № 607/14707/17 щодо критеріїв допустимості доказів не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки у цій справі докази отримані з дотриманням процесуального порядку. Аналогічно принцип доведеності вини «поза розумним сумнівом», сформульований у практиці Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України», підлягає застосуванню з урахуванням сукупності доказів, які в даному випадку є достатніми, узгодженими між собою та підтверджують факт вчинення правопорушення.
Таким чином, апелянт не навів жодного доводу, який би ставив під сумнів об`єктивність чи допустимість доказів, покладених в основу рішення суду першої інстанції. Встановлена сукупність доказів дає достатні підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Підстав для скасування постанови немає. 
Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а постанову суду про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КупАП, суддя -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя