Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

24.04.2026 р. справа №520/5781/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації), третя особа - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві	
про	визнання протиправними дій, спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретної дії,	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій ОСОБА_2 щодо надання недостовірної інформації в листі ГУНП в Харківській області №98819 2026 від 27.02.2026 (1030805) під час розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "10" лютого 2026 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41; 2) зобов`язання уповноважених осіб ГУ НП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "10" лютого 2026 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41.
Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що у наданій письмовій відповіді у формі листа суб”єктом владних повноважень наведено недостовірну інформацію, вимога від 10.02.2026р. про відшкодування вартості вилученого під час обшуку житла заявника майна у вигляді 20 коробок протиправно не розглянута за правилами п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що звернення заявника від 10.02.2026р. розглянуто і вирішено згідно з законом, без порушення прав та інтересів зацікавленої особи, надана на звернення відповідь є правомірною та достовірною.
Третя особа, ТУ ДБР у м. Полтаві, 01.04.2026р. надала до суду письмові пояснення, у яких заперечує проти свого залучення до участі у справі як третьої особи, оскільки позивачем не наведено жодного належного обґрунтування наявності у цього органу матеріально-правової заінтересованості у спірних правовідносинах, а також не зазначено, яким чином можливе судове рішення може вплинути на його права чи обов`язки. При цьому ТУ ДБР у м. Полтаві не здійснювало досудового розслідування у кримінальному провадженні, не вилучало майно позивача та не розглядало його вимоги про відшкодування шкоди, а отже не має жодного правового зв`язку з предметом спору, який стосується дій посадових осіб ГУНП в Харківській області, у зв`язку з чим участь зазначеного органу у справі є безпідставною.
Позов був отримано судом - 17.03.2026р.
Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято - 18.03.2026р.
Ухвала про відкриття провадження у справі була отримана стороною позивача - 18.03.2026р., стороною відповідача - 18.03.2026р.
Відзив на позов було отримано судом - 01.04.2026р.
Відповідь на відзив була отримана судом - 02.04.2026р.
Пояснення третьої особи були отримані судом - 01.04.2026р.
Розглядаючи заявлене третьою особою клопотання про виключення ТУ ДБР у м. Полтаві з числа третіх осіб суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
При поданні позовної заяви позивачем визначено у якості третьої особи - Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтаві. 
Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, спір виник у зв`язку з діями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області при розгляді вимоги позивача про відшкодування шкоди. Предметом судового розгляду є оцінка правомірності дій саме цього суб`єкта владних повноважень. 
Будь-яких обставин, які б свідчили про участь ТУ ДБР у м. Полтаві у спірних правовідносинах, або про те, що рішення у даній справі може прямо чи опосередковано вплинути на права чи обов`язки цього органу, матеріали справи не містять, і позивачем таких обставин не наведено. 
Суд також бере до уваги, що саме по собі формальне зазначення особи у позовній заяві як третьої особи без належного обґрунтування її процесуальної ролі та без встановлення юридичного інтересу у справі не є достатньою підставою для її участі у процесі. 
За таких обставин, враховуючи відсутність матеріально-правової заінтересованості Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві у спірних правовідносинах, відсутність правового зв`язку з предметом спору, а також зважаючи на те, що станом на час розгляду даної справи Харківським окружним адміністративним судом не відшукані об`єктивні дані про те, що судове рішення у справі №520/5781/26 може вплинути на права та обов`язки Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яке визначено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд дійшов висновку про виключення ТУ ДБР у м. Полтаві з числа учасників справи.
Оскільки здобуті судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обґрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що 14.04.2021р. на адресу Салтівської окружної прокуратури м. Харкова від голови Московського районного суду м. Харкова надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення, згідно з якою 18.03.2021р. було виявлено факт існування рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 у справі № 643/21307/20 (провадження №2/643/2137/21), яке містить ознаки підробки та виготовлення поза програмою документообігу суду КП «Д-3».
За цим зверненням прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за №420212220400000017 від 15.04.2021 за ознаками проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України (підроблення документа).
16.06.2021р. було створено групу дізнавачів, до складу якої було включено дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції - Худяєва Олега Ігоровича, капітана поліції ОСОБА - ОСОБА_3 , лейтенанта поліції - ОСОБА_4 , лейтенанта поліції - Підька Олександра Сергійовича, старшим групи дізнавачів було визначено майора поліції - Толмачову Наталію Сергіївну.
25.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 23.06.2021 року було надіслано клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 (тобто заявника у справі №520/5781/26 та у справі №953/968/25) за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукування та вилучення: комп`ютерної техніки, оргтехніки, флеш-карток, носіїв для лазерних систем зчитування, жорстких дисків, тощо, підроблених бланків, а також інших документів (чернетки чи копії рішення, тощо), пов`язаних з підробкою судового рішення шляхом його створення поза програмою документообігу суду КП «Д-3» іншим технічним шляхом.
25.06.2021р. слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова задовольнив означене клопотання.
У межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №420212220400000017 від 15.04.2021 за ознаками проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, 13.07.2021р. у житлі заявника (за адресою - м.Харків, пр-т Тракторобудівників, б.134-А, кв.7) було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено: відеокарта Sapphire Radeon RX 470; відеокарта Radeon RX 480; відеокарта ASUS RX 480; відеокарта AMD Radeon RX 480; відеокарта Radeon HD 6970; відеокарта Gigabyte GV-RX 48 G1; відеокарта Gigabyte GV-N 210; відеокарта RX 580 P8D; відеокарта Radeon RX 470 Gaming x 8g; відеокарта Radeon RX 470 RS 4 gb; ноутбук Acer Aspire AS 3810 TZ-414G32i; ноутбук NEC nb013107; ноутбук Asus x51i; ноутбук Asus k701j; носій Blaze Patriot 60gb; жорсткий носій WD1600BEVT; жорсткий носій WD320BPVT; жорсткий носій Hp; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 3000gb; жорсткий носій НОМЕР_1 ; жорсткий носій Maxtor; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba запакований в полімерний пакет; жорсткий носій Samsung; жорсткий носій без пізнавальних знаків; жорсткий носій Seagate; дискета чорного кольору без пізнавальних знаків з биркою «Шрифти DOS»; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/13465/15-а; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/5283/17; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/5283/17; 643/4822/17; вирок вищої ради правосуддя (Київ) № 3621/01/18-19; папір формату А-4 на якому надруковані квитанції та мокрі печатки «ТОВ АСАД»; акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05. Жовтня 2020 року, без підпису та з мокрою печаткою АО «Формула захисту» у 2-х примірниках; акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05. Жовтня 2020 року з підпису та з мокрою печаткою АО «Формула захисту»; папір формату А-4 на якому на якому знаходиться мокра печатка АО «Формула захисту»; папір формату А-4 на якому розпечатані доручення з мокрими печатками «місто Харків відділення № 150 АТ Мегабанк № 1»; папір формату А-4 на якому знаходиться квитанція та печатки ТОВ «АСАД» чорно-білого кольору; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/15391/16-ц; папір на якому знаходиться 6-ть мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір на якому знаходиться мокра печатка (гербова) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір формату А-4 на якому знаходиться мокра печатка «Копія» на 3-х аркушах; папір на якому знаходиться 4-и мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір формату А-4 на якому знаходиться 4-и мокрих печаток «місто Харків, відділення № 150 АТ «Мегабанк № 1»» на 2-х аркушах; папір формату А-4 на яких маються мокрі печатки АО Формула захисту» на 3-х листах; папір формату А-4 на яких маються мокрі печатки (гербові) КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»;принтер EPSON C43UX; принтер Samsung; флеш накопичувач чорного кольору; системні блоки у кількості 5-ти штук; металевий каркас до якого приєднані блок живлення, відеокарти у кількості 6 штук, материнська плата, жорсткий диск; Мicro SD 32 gb; системний блок; технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою - місто Харків, вул.Квітуча, 61 (далі за текстом - Обшук).
Постановою дізнавача від 14.07.2021 року вилучені в ході обшуку речі та документи визнано речовими доказами.
27.08.2021 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова у справі №953/12063/21 на вилучене при проведенні згаданого Обшуку майно був накладений арешт, а саме на: відеокарта Sapphire Radeon RX 470; відеокарта Radeon RX 480; відеокарта ASUS RX 480; відеокарта AMD Radeon RX 480; відеокарта Radeon HD 6970; відеокарта Gigabyte GV-RX 48 G1; відеокарта Gigabyte GV-N 210; відеокарта RX 580 P8D; відеокарта Radeon RX 470 Gaming x 8g; відеокарта Radeon RX 470 RS 4 gb; ноутбук Acer Aspire AS 3810 TZ-414G32i; ноутбук NEC nb013107; ноутбук Asus x51i; ноутбук Asus k701j; носій Blaze Patriot 60gb; жорсткий носій WD1600BEVT; жорсткий носій WD320BPVT; жорсткий носій Hp; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 3000gb; жорсткий носій НОМЕР_1 ; жорсткий носій Maxtor; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba запакований в полімерний пакет; жорсткий носій Samsung; жорсткий носій без пізнавальних знаків; жорсткий носій Seagate; дискета чорного кольору без пізнавальних знаків з биркою «Шрифти DOS»; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/13465/15-а; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/5283/17; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/5283/17; 643/4822/17; вирок вищої ради правосуддя (Київ) № 3621/01/18-19; папір формату А-4 на якому надруковані квитанції та мокрі печатки «ТОВ АСАД»; акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05. Жовтня 2020 року, без підпису та з мокрою печаткою АО «Формула захисту» у 2-х примірниках; акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05. Жовтня 2020 року з підпису та з мокрою печаткою АО «Формула захисту»; папір формату А-4 на якому на якому знаходиться мокра печатка АО «Формула захисту»; папір формату А-4 на якому розпечатані доручення з мокрими печатками «місто Харків відділення № 150 АТ Мегабанк № 1»; папір формату А-4 на якому знаходиться квитанція та печатки ТОВ «АСАД» чорно-білого кольору; ухвала Московського РС м. Харків справа 643/15391/16-ц; папір на якому знаходиться 6-ть мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір на якому знаходиться мокра печатка (гербова) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір формату А-4 на якому знаходиться мокра печатка «Копія» на 3-х аркушах; папір на якому знаходиться 4-и мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; папір формату А-4 на якому знаходиться 4-и мокрих печаток «місто Харків, відділення № 150 АТ «Мегабанк № 1»» на 2-х аркушах; папір формату А-4 на яких маються мокрі печатки АО Формула захисту» на 3-х листах; папір формату А-4 на яких маються мокрі печатки (гербові) КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; принтер EPSON C43UX; принтер Samsung; флеш накопичувач чорного кольору; системні блоки у кількості 5-ти штук; металевий каркас до якого приєднані блок живлення, відеокарти у кількості 6 штук, материнська плата, жорсткий диск; Мicro SD 32 gb; системний блок.
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08.08.2022р. у справі №554/2878/22 було зобов`язано дізнавача СД Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області – Худяєва О.І. повернути заявнику тимчасово вилучене майно, а саме: відеокарту RX 580 8G зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 23.11.2021 року, відеокарту GTX 1050 Ti, S/N: 602-V809-781 SD, зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 23.11.2021 року, відеокарту RX480 8G XFX FE зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 25.11.2021 року, відеокарту RX580 8G зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 25.11.2021 року, відеокарту RX480 8G Reference зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 25.11.2021 року, відеокарту RX480 8G Reference зазначена в заяву до протоколу повернення майна від 25.11.2021 року.
Ухвалою слідчого судді Київського району міста Харкова від 09.01.2023р. у справі №953/7655/22 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року по справі № 953/12063/21 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на вилучене 13 липня 2021 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у заявника 3 майно, а саме: - відеокарту Sapphire Radeon RX 470; - відеокарту Radeon RX 480; - відеокарту ASUS RX 480; - відеокарту AMD Radeon RX 480; - відеокарту Radeon HD 6970; - відеокарту Gigabyte GV-RX 48 G1; - відеокарту Gigabyte GV-N 210; - відеокарту RX 580 P8D; - відеокарту Radeon RX 470 Gaming x 8g; - відеокарту Radeon RX 470 RS 4 gb; - ноутбук Acer Aspire AS 3810 TZ-414G32i; - ноутбук NEC nb013107; - ноутбук Asus x51i; - ноутбук Asus k701j; - носій Blaze Patriot 60gb; - жорсткий носій WD1600BEVT; - жорсткий носій WD320BPVT; - жорсткий носій Hp; - жорсткий носій Hitachi; - жорсткий носій Seagate Barracuda 3000gb; - жорсткий носій НОМЕР_1 ; - жорсткий носій Maxtor; - жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; - жорсткий носій Toshiba, запакований в полімерний пакет; - жорсткий носій Samsung; - жорсткий носій без розпізнавальних знаків; - жорсткий носій Seagate; - дискету чорного кольору без ропізнавальних знаків з биркою «Шрифти DOS»; - ухвалу Московського р/с м. Харків справа 643/13465/15-а; - ухвалу Московського р/с м. Харків справа 643/5283/17; - ухвалу Московського р/с м. Харків справа 643/5283/17; 643/4822/17; - вирок вищої ради правосуддя (Київ) № 3621/01/18-19; - папір формату А-4, на якому надруковані квитанції та мокрі печатки «ТОВ АСАД»; - акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05 жовтня 2020 року без підпису та мокрою печаткою АО «Формула захисту» у 2-х примірниках; - акт виконаних робіт до договору № АО-05/10-16 від 05 жовтня 2020 року з підписом та мокрою печаткою АО «Формула захисту»; - папір формату А-4, на якому на якому знаходиться мокра печатка АО «Формула захисту»; - папір формату А-4, на якому роздруковані доручення з мокрими печатками «місто Харків відділення № 150 АТ Мегабанк № 1»; - папір формату А-4, на якому знаходиться квитанція та печатки ТОВ «АСАД» чорно-білого кольору; - ухвала Московського р/с м. Харків справа 643/15391/16-ц; - папір, на якому знаходиться 6-ть мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - папір, на якому знаходиться мокра печатка (гербова) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - папір формату А-4, на якому знаходиться мокра печатка «Копія» на 3-х аркушах; - папір, на якому знаходиться 4-и мокрих печаток (гербових) з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - папір формату А-4, на якому знаходиться 4-и мокрих печаток «місто Харків, відділення № 150 АТ «Мегабанк № 1» на 2-х аркушах; - папір формату А-4 з мокрими печатками АО Формула захисту» на 3-х листах; - папір формату А-4, з мокрими печатками (гербові) КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; - принтер EPSON C43UX; - принтер Samsung; - флеш накопичувач чорного кольору; - системні блоки у кількості 5-ти штук; - металевий каркас, до якого приєднані блок живлення, відеокарти у кількості 6 штук, материнська плата, жорсткий диск; - Мicro SD 32 gb; - системний блок.
Згідно з ухвалою слідчого судді Київського району міста Харкова від 09.01.2023р. у справі №953/7655/22 заявнику було повернуто вищевказане тимчасово вилучене майно з урахуванням тих предметів, які вже були повернуті заявнику відповідно до протоколів повернення тимчасово вилучених речей від 23 листопада 2021 року та від 25 листопада 2021 року, ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2022 року.
Окрім того, з листа Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області від 27.02.2026р. №98819-2026 судом з”ясовано, що 28.08.2023р. посадовою особою ГУ НП в Харківській області - дізнавачем СД ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Толмачовою Н.С. було отримано заяву позивача за вх. №К-1493 з приводу неповернення тимчасово вилученого майна.
За цим зверненням посадовою особою ГУ НП в Харківській області - дізнавачем СД ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Толмачовою Н.С. було надано відповідь у формі письмового листа від 13.09.2023р. №К-1493/119-67.
15.11.2023р. Харківським РУП №2 ГУ НП в Харківській області було отримано ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 07.11.2023р. за вх.№ 2149еп з приводу повернення заявнику певного майна.
Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 було зобов`язано дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області – Худяєва О.І. повернути заявникові тимчасово вилучене майно - пакувальну тару для принтера, яка була вилучена 13.07.2021 дізнавачем СД ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області – Худяєвим О.І. під час обшуку за адресою: за адресою - АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Харкова від 09.07.2024р. у справі №643/5565/24 було зобов`язано дізнавача сектору дізнання Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області – Толмачову Н.С., або іншу уповноважену особу цього органу, повернути заявникові тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №42021222040000017 від 15.04.2021 року, яке зазначено в протоколі обшуку, проведеного 13.07.2021 року а саме: -під пунктом 2 - відеокарта Radeon RX 480 (з поміткою 2); -під пунктом 4 - відеокарта AMD Radeon RX 480 (з поміткою 3); -під пунктом 18 жорсткий носій HP (з поміткою 2); -під пунктом 19 - жорсткий носій Hitachi (з поміткою 4).
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 02.12.2024р. у справі №643/11507/24 було: задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021222040000017 від 15.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; повернуто володільцю - ОСОБА_1 (тобто заявнику у справі №953/968/25) речові докази у кримінальному провадженні № 42021222040000017 від 15.04.2021, а саме: жорсткий носій Нр; жорсткий носій Hitachi; жорсткий носій Seagate Barracuda 7200; жорсткий носій Toshiba; Жорсткий носій Samsung; жорсткий носій без пізнавальних знаків; жорсткий носій Seagate; відеокарта Radeon RX 480; відеокарта ASUS RX 480; відеокарта AMD Radeon RX 480.
28.01.2025р. заявник подав до Київського районного суду міста Харкова цивільний позов із вимогами про: 1) визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб ГУНП в Харківській області щодо розгляду вимоги про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41; 2) зобов`язання уповноважених осіб ГУНП в Харківській області розглянути вимогу про відшкодування вартості майна від "12" грудня 2024 р. у відповідності до п. 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31.01.2025р. у справі №953/968/25 було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за указаним позовом заявника. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2025р. по справі №953/968/25 було скасовано ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 31.01.2025р. у справі №953/968/25, а справа була скерована до місцевого загального суду для продовження розгляду, позаяк ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2025р. по справі №520/1677/25 (прийнята за аналогічними вимогами заявника про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі) ставить під загрозу сутність гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року прав особи на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту. 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01.09.2025р. по справі №953/968/25 позов заявника було залишено без задоволення. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 10.02.2026р. по справі №953/968/25 рішення Київського районного суду міста Харкова від 01.09.2025р. по справі №953/968/25 було скасовано, провадження у справі було закрито.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2026р. у справі було передано справу №953/968/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинити дії - до Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.12.2024р. кримінальне провадження за №42021222040000017 від 15.04.2021р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України, було закрито на підставі п.31 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.
10.02.2026р. заявником було складено письмову вимогу з приводу відшкодування вартості 20 коробок, які за версією сторони позивача були примусово вилучені з власності заявника під час проведення 13.07.2021р. обшуку у житлі (квартирі) заявника у межах кримінального провадження за №42021222040000017 від 15.04.2021р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України, і у подальшому були знищені посадовими особами ГУ НП в Харківській області (далі за текстом - Вимога).
Відповідь на Вимогу позивача була надана листом дізнавача сектору дізнання Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області Толмачової Н.С. від 27.02.2026р. №98819-2026, де містилась пропозиція з приводу фізичного повернення вилученого майна у натурі - 1 аналогічної коробки від будь-якого іншого принтеру схожих розмірів.
Стверджуючи про протиправне неприйняття суб`єктом владних повноважень за Вимогою рішення у формі постанови згідно з п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (затверджене наказом МЮУ, Генеральної прокуратури України, МФУ від 04.03.1996р. № 6/5/3/41; далі за текстом – Положення №6/5/3/41) та про внесення до листа ГУ НП в Харківській області від 27.02.2026р. №98819-2026 недостовірних відомостей, заявник ініціював даний спір.
Відтак, за наслідками вилучення органом досудового розслідування під час проведеного Обшуку майна заявником було ініційовано два окремих судових спори, а саме: 1) у межах справи №520/5781/26 з приводу неприйняття суб”єктом владних повноважень рішення у формі постанови згідно з п.12 Положення №6/5/3/41 відносно відшкодування вартості майна у вигляді 20 коробок за вимогою про відшкодування вартості майна від 10.02.2026р.; 2) у межах справи №953/968/25 з приводу неприйняття суб”єктом владних повноважень рішення у формі постанови згідно з п.12 Положення №6/5/3/41 відносно відшкодування вартості майна за вимогою про відшкодування вартості майна від 12.12.2024р. на суму - 43.949.640грн.
При цьому зміст протоколу Обшуку та зміст перелічених вище судових актів дозволяє розмежувати майно (на винесенні рішення відносно визначення вартості якого згідно з п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» претендує заявник) на дві окремі категорії: 1) вилучене органом досудового розслідування майно, зазначене у протоколі Обшуку; 2) майно, котре було використано органом досудового розслідування для пакування вилученого органом досудового розслідування і зазначеного у протоколі Обшуку майна, яке згідно з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 складає пакувальну тару для принтера (тобто з урахуванням використаних органом судової влади словоформ не може складатись більш як із 1 картонної коробки).
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Приписами ст.23 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.
Як то визначено у ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За приписами ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22); Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст.22).
За приписами ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23); Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.2 ст.23).
Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За приписами ч.1 ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ч.1 ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до ч.2 ст.1176 Цивільного кодексу України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Як то указано у ч.6 ст.1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
За змістом ч.7 ст.1176 Цивільного кодексу України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згаданим вище актом законодавства є Закон України від 01.12.1994р. №266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі за текстом - Закон №266/94-ВР).
Статтею 1 Закону №266/94-ВР визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
За приписами ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.
Відповідно до ст.3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону №266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
За приписами ст.12 Закону №266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Норми Закону №266/94-ВР були деталізовані у приписах Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996р. №6/5/3/41, зареєстроване в міністерстві юстиції України 06.03.1996р. за №106/1131; далі за текстом - Положення №6/5/3/41) .
Згідно з п.6 Положення №6/5/3/41 громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.
У п.11 Положення №6/5/3/41 зазначено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.12 Положення №6/5/3/41 у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).
В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається: - найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення; - дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; - дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину або закриття справи про адміністративне правопорушення; - зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо); - докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку); - розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями; - розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу; - загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати; - порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).
За правилами п.14 Положення №6/5/3/41 відповідно до частини 2 ст.4 Закону (266/94-ВР) майно, зазначене в п.2 ст.3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.
У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.
У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред`являється до цього органу.
З зазначеною вимогою до вказаних органів громадянин має право звернутися протягом шести місяців після направлення йому повідомлення. 
Розгляд зазначеної вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п.12 Положення.
Застосовуючи положення наведених вище актів права, суд доходить до переконання про те, що діяння та рішення органів судової влади, органів дізнання, органів досудового розслідування, органів які здійснюють оперативно-розшукову діяльність можуть бути оскаржені громадянином до суду у разі невідповідності таких діянь та рішень вимогам закону і завдання такими діяннями та рішеннями шкоди власним майновим та немайновим правам (інтересам) конкретного громадянина.
При цьому, у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, установлений законом, має визначатись за правилами відповідного процесуального національного закону України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з ч.1 ст.2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За визначенням ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд зауважує, що під час виконання суспільних завдань Держави з охорони запровадженого правопорядку за приписами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України від 18.02.1992р. №2135-ХІІ "Про оперативно-розшукову діяльність" державні органи виконують не функції публічної адміністрації (тобто не владні управлінські функції), а владні правоохоронні функції, а відтак, не можуть бути кваліфіковані у якості суб"єктів владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України.
Відтак, за загальним правилом спори за участю державних органів під час виконання владних правоохоронних функцій не підсудні адміністративним судам за виключенням прямо обумовлених у законі випадків (як то до прикладу було зроблено законодавцем у ст.286 КАС України).
За змістом п.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №757/31372/18-ц публічно-правові відносини, урегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України, завершилися із закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні позивача складу кримінального правопорушення. На них юрисдикція адміністративного суду не поширювалася. Так само вона не поширюється і на спірні правовідносини щодо відшкодування завданої державою в особі її органів шкоди. Ці відносини є цивільно-правовими. Після завдання шкоди наступні дії або бездіяльність її завдавача (держави) в особі його представників (органів державної влади) не породжують публічно-правових відносин із особою, які завдана шкода.
У п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №757/31372/18-ц зазначено, що за змістом приписів Закону № 266/94-ВР і пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України ефективним способом захисту права на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, є стягнення з Державного бюджету України такого відшкодування. Суд має встановити відповідні факти й оцінити певні дії відповідача як правомірні чи протиправні (зокрема оцінити правомірність постанови, передбаченої у реченні першому частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР, у разі, якщо відповідний орган її виніс) у мотивувальній частині рішення, вирішуючи питання про задоволення саме тієї позовної вимоги, яка спрямована на вирішення спору, а не на створення передумов для його вирішення у майбутньому. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 29)).
За суттю п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №757/31372/18-ц не є способом захисту права на відшкодування шкоди вимога визнати незаконною відмову відповідача у відшкодуванні позивачу шкоди (чи, як її інтерпретував апеляційний суд, вимога визнати незаконною відмову відповідача у винесенні постанови за заявою позивача про відшкодування шкоди). Її задоволення не призведе до захисту позивачем його права, тобто до отримання відповідного відшкодування. Оцінювання законності чи незаконності такої відмови суд здійснює у мотивувальній частині судового рішення, вирішуючи спір за належною вимогою позивача.
Правовий висновок про те, що вимоги про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду належить розглядати саме у порядку цивільного судочинства містяться і у постанові Верховного Суду від 05.03.2025р. по справі №161/170/24.
Однак, посилаючись на інші висновки судових актів, постановлених органами судової влади нижчого (порівно до Верховного Суду) рівня, заявник у даному конкретному випадку наполегливо твердить про необхідність розгляду ініційованого спору саме за правилами адміністративного судочинства.
Окружний адміністративний суд вважає, що у контексті ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року належить розрізняти судову справу, у якій порушено суто спір про право від судової справи, у якій порушено спір про факт.
У межах спірних правовідносин заявником було ініційовано судову справу саме спір про право на отримання складеного державним органом у порядку ст.12 Закону №266/94-ВР та п.12 Положення №6/5/3/41 офіційного письмового документу у формі постанови.
При цьому, жодних доводів про склад майна та про вартість майна, відносно якої державному органу належить винести постанову у порядку ст.12 Закону №266/94-ВР та п.12 Положення №6/5/3/41 заявник не заявляв.
Позов заявника не умотивований незгодою із визначеною державним органом у прийнятій у порядку ст.12 Закону №266/94-ВР та п.12 Положення №6/5/3/41 постанові вартістю майна, вилученого органом досудового розслідування.
Тому, суд вважає, що ініційований заявником позов з урахуванням викладеної вище хронології перебігу подій задля усунення будь-яких перешкод у доступу до суду у розумінні ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року належить розглянути та вирішити по суті у порядку адміністративного судочинства.
Суд повторно наголошує, що на суспільні відносини з приводу реалізації відповідачем функцій суб"єкта владних повноважень повною мірою поширюється дія приписів ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тлумачення змісту ч.2 ст.19 Конституції України міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.12.2023р. у справі №160/7116/19, де указано, що "52. Водночас судова палата наголошує на тому, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
53. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
54. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.".
Також суд вважає, що за суттю запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права негативні наслідки, спричинені неоднозначністю, суперечливістю чи прогалинами в законодавстві у сфері публічно-правових відносин, не можуть застосовуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень суб”єктів владних повноважень, а натомість - в окресленому випадку підлягає застосуванню принцип "найбільш сприятливого становища для особи" (favor libertatis). 
Подібні за суттю правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2025р. у справі №280/7446/24.
Суд відзначає, що норми ст.12 Закону №266/94-ВР та норми п.12 Положення №6/5/3/41 не містять чіткої та однозначної вказівки на те, що у разі заперечення права учасника суспільних відносин на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відповідний державний орган звільняється від виконання обов`язку з приводу винесення відповідної постанови.
Відповідно до п.2 ст.3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, майно, вилучене органами досудового розслідування.
Згідно з ч.1 ст.234 Кримінального процесуального кодексу України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. 
За правилами ч.ч.7-9 ст.236 Кримінального процесуального кодексу України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч.7 ст.236); Особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку (ч.8 ст.236); Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові (ч.9 ст.236).
Відповідно до ч.1 ст.167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Як то указано у ч.2 ст.168 Кримінального процесуального кодексу України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
За визначенням ч.1 ст.170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. 
Частиною 5 ст.173 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд доходить до переконання про те, що норми ст.12 Закону №266/94-ВР та норми п.12 Положення №6/5/3/41: 1) не звільняють відповідний державний орган від виконання обов`язку з приводу винесення відповідної постанови з питання відшкодовування (повернення) вилученого органами досудового розслідування майна; 2) поширюються виключно на випадки відшкодовування (повернення) вилученого органами досудового розслідування в установленому порядку майна, відображеного у тексті протоколу відповідної слідчої дії; 3) належними та допустимими у розумінні ст.ст.73-74 КАС України доказами стосовно вилученого органами досудового розслідування майна є протокол обшуку чи ухвала слідчого судді про накладання арешту на вилучене під час обшуку майно.
Суд відзначає, що приєднані до справи докази у вигляді протоколу обшуку та ухвали слідчого судді про накладання арешту на вилучене під час обшуку майно не містять об”єктивних даних про вилучення органом досудового розслідування під час проведення Обшуку належного заявнику майна у вигляді коробок.
За таких обставин, на відносини з прийняття суб”єктом владних повноважень рішення за вимогою заявника від 10.02.2026р. при приводу відшкодування вартості 20 коробок не мала б поширюватись дія Закону №266/94-ВР та Положення №6/5/3/41, а відповідне звернення учасника суспільних відносин цілком правомірно могло б бути розглянуто та вирішено по суті суб”єктом владних повноважень у порядку Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".
Разом із тим, відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 було зобов`язано дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області – ОСОБА_5 повернути заявникові тимчасово вилучене майно - пакувальну тару для принтера, яка була вилучена 13.07.2021 дізнавачем СД ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області – ОСОБА_5 під час обшуку за адресою: за адресою - АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021.
Відтак, у межах спірних правовідносин обставина вилучення органом досудового розслідування саме у межах кримінального провадження майна заявника у вигляді пакувальної тари для принтера (тобто 1 картонної коробки) згідно з ч.4 ст.78 КАС України не підлягає додатковому доказуванню.
При цьому, ухвала Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 кваліфікується окружним адміністративним судом саме у якості доказу вилучення органом досудового розслідування у межах кримінального провадження майна заявника у вигляді 1 картонної коробки. 
На майно учасника суспільних відносин, яке було вилучено органом досудового розслідування поза межами процедур кримінального провадження дія Закону №266/94-ВР та Положення №6/5/3/41 не поширюється.
Тому відповідні доводи заявника про вилучення органом досудового розслідування у межах спірних правовідносин під час проведення Обшуку майна заявника у обсязі більшому, ніж перелічено у згаданих вище судових актах, визнаються окружним адміністративним судом недоведеними.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До того ж, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень були одночасно вчинені і управлінське волевиявлення у формі письмової відповіді на вимогу заявника від 10.02.2026р. про відшкодування вартості тимчасового вилученого під час Обшуку майна у вигляді 20 коробок, котре по суті є відмовою у задоволенні наміру зацікавленої особи; і бездіяльність з приводу прийняття за вимогою зацікавленої особи рішення у порядку п.12 Положення №6/5/3/41.
У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 24.03.2026р. по справі №640/9010/22 Верховний Суд неодноразово викладав висновки з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.04.2020р. у справі №495/5105/17, постанова від 13.03.2020р. у справі №805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.
У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; на обґрунтування органом влади прийняття несприятливих актів; на визначення порядку їх оскарження, на відшкодування заподіяної шкоди.
Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.
Вчинена суб”єктом владних повноважень у межах спірних правовідносин відмова є умотивованою відносно 19 картонних коробок (з 20 картонних коробок, про прийняття рішення про відшкодування вартості яких у порядку п.12 Положення №6/5/3/41 наполягає заявник), але за підтвердженим ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 епізодом вилучення органом досудового розслідування під час проведення Обшуку 1 картонної коробки не відповідає вимогам п.12 Положення №6/5/3/41.
За даним епізодом ГУ НП в Харківській області як державним органом була вчинена бездіяльність у вигляді неприйняття рішення у порядку п.12 Положення №6/5/3/41.
Доказів явно та очевидно свавільного перекручення суб”єктом владних повноважень у тексті відмови у формі письмового листа від 27.02.2026р. №98819-2026 справжніх обставин фактичної дійсності судом у ході розгляду справи за власною ініціативою у порядку ч.4 ст.9 КАС України не відшукано, що призводить до відмови в задоволенні позову за епізодом надання недостовірної інформації.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України за епізодом прийняття у порядку п.12 Положення №6/5/3/41 рішення відносно епізоду вимоги заявника стосовно 19 картонних коробок, позаяк на вимогу заявника від 10.02.2026р. про відшкодування вартості тимчасового вилученого під час Обшуку майна у вигляді 19 коробок не поширюється дія Закону №266/94-ВР та Положення №6/5/3/41, бо таке майно заявника під час Обшуку не вилучалось (у кількості 20 коробок), згадана вимога заявника була розглянута повноважною посадовою особою ГУ НП в Харківській області (котра очолювала групу дізнавачів у кримінальному провадженні), текст наданої суб”єктом владних повноважень письмової відповіді не суперечить змісту ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2021р. про накладення арешту на вилучене при проведенні Обшуку майно.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення за цим епізодом та навпаки – не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин за цим епізодом.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення за цим епізодом.
Водночас із цим, за епізодом не прийняття державним органом у межах спірних правовідносин рішення у порядку п.12 Положення №6/5/3/41 відносно підтвердженого ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 факту вилучення дізнавачем Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області – ОСОБА_5 пакувальної тари для принтера (тобто 1 картонної коробки) під час проведення 13.07.2021р. обшуку за адресою - АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021р. позов належить задовольнити із наданням праву заявника захисту у спосіб, що згідно з ч.2 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України сформульований у резолютивній частині цього судового акту.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 47, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві від 01.04.2026р. про виключення з числа третіх осіб - задовольнити.
Виключити Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтаві з числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору у справі №520/5781/26.
Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу прийняття за вимогою ОСОБА_1 від 10.02.2026р. постанови у порядку п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996р. №6/5/3/41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.03.1996р. за №106/1131) відносно підтвердженого ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 факту вилучення дізнавачем Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області – ОСОБА_5 пакувальної тари для принтера під час проведення 13.07.2021р. обшуку за адресою - АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021р.
Зобов”язати Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти за вимогою ОСОБА_1 від 10.02.2026р. постанову у порядку п.12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996р. №6/5/3/41, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.03.1996р. за №106/1131) відносно підтвердженого ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.11.2023р. у справі №643/8947/23 факту вилучення дізнавачем Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області – ОСОБА_5 пакувальної тари для принтера під час проведення 13.07.2021р. обшуку за адресою - АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021р.
Позов у решті вимог - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко