ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 606/62/21 
провадження № 61-640св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., 

учасники справи: 
заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
заінтересована особа - ОСОБА_5 , 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року у складі судді Марціцкої І. Б. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у складі колегії суддів Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костів О. З. у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі № 606/62/21 за заявою про поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст заявлених вимог 

У червні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про поворот виконання рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області ухвалою від 27 серпня 2025 року у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовив. 

Тернопільський апеляційний суд постановою від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року - без змін. 

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції із заявою, у якій просили переглянути за нововиявленими обставинами постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року. 

Свої вимоги заявники обґрунтовували тим, що рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року у справі № 606/58/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця було визнано нечинним, а провадження у справі закрито ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року (провадження № 22-ц/817/397/25). 

Таким чином, під час ухвалення постанови від 15 жовтня 2025 року у межах справи № 606/62/21 апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо чинності рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року у справі № 606/58/21. 

Вирішуючи питання про скасування судового рішення з підстав, пов`язаних із скасуванням іншого судового акта, суд має враховувати наявність матеріально-правового зв`язку між відповідними рішеннями, тобто встановлені в одній справі факти повинні мати значення для вирішення іншої справи. Водночас скасування судового рішення може бути визнане нововиявленою обставиною лише у разі, якщо суд, ухвалюючи рішення, що переглядається, обґрунтовував його саме скасованим судовим актом або враховував висновки, викладені у такому акті, а також якщо прийнято новий акт, який є протилежним за змістом скасованому, чи якщо саме скасування акта означає протилежне вирішення відповідного питання. 

Враховуючи викладене, заявники просили скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 606/62/21, оскільки вона ґрунтувалася на судовому рішенні, яке в подальшому було визнано нечинним. 

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції 

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діяла адвокат Цимбал А. А., про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами. 

Тернопільський апеляційний суд постановою від 08 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану представником Цимбал А. А. , про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами задовольнив частково. 

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в резолютивній частині залишив без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року у справі № 606/62/21 стягнуто: із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 12 червня 2017 року у розмірі 10 000,00 дол. США; із ОСОБА_2 - 13 333,33 дол. США; із ОСОБА_3 - 3 333,33 дол. США; із ОСОБА_4 - 3 333,33 дол. США. 

На виконання зазначеного рішення 10 листопада 2021 року видано виконавчі листи. 

Крім того, Теребовлянський районний суд Тернопільської області рішенням від 29 липня 2021 року у справі № 606/58/21 позов ОСОБА_6 задовольнив та стягнув із відповідачів заборгованість у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 

Виконавчі провадження за вказаними рішеннями були зведені державним виконавцем у відповідні зведені виконавчі провадження. 

У межах примусового виконання рішень державний виконавець здійснив опис та арешт майна боржників, зокрема земельних ділянок із відповідними кадастровими номерами та цільовим призначенням, житлових будинків із надвірними будівлями та спорудами, а також іншого нерухомого майна. 

Надалі арештоване майно реалізовано шляхом проведення електронних торгів (аукціонів), за результатами яких переможцем визначено ОСОБА_8 . На підставі протоколів електронних торгів державний виконавець склав відповідні акти про проведення електронних торгів, що стали підставою для видання свідоцтв про придбання майна. 

Після реалізації майна стягувачі отримали грошові кошти, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень. 

Надалі представник боржників подав заяви про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним виконанням зобов`язань, унаслідок чого відповідними постановами державного виконавця виконавчі провадження закрито. 

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 19 березня 2025 року у справі № 606/62/21 заяву ОСОБА_5 про відмову від позову задовольнив, рішення суду першої інстанції визнав нечинним та провадження у справі закрив. 

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 606/58/21 заяву ОСОБА_6 про відмову від позову також задоволено, рішення суду першої інстанції визнано нечинним та провадження у справі закрито. 

Заявники звернулися до суду із заявою про поворот виконання судових рішень, посилаючись на їх подальше скасування. 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області ухвалою від 27 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, у задоволені заяви про поворот виконання рішення суду відмовив. 

Водночас під час апеляційного перегляду справи про поворот виконання судових рішень у матеріалах справи була відсутня ухвала Тернопільського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 606/58/21, якою рішення суду першої інстанції визнано нечинним та провадження закрито. 

У зв`язку з цим колегія суддів визнала зазначену обставину нововиявленою відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та такою, що є підставою для перегляду постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами. 

Оцінюючи доводи заявників, апеляційний суд зазначив, що поворот виконання судового рішення є процесуальним способом поновлення становища сторін у разі його скасування. 

Разом із тим у цій справі арештоване майно було реалізовано в порядку примусового виконання судового рішення на електронних торгах, у зв`язку з чим таке майно не може бути витребуване від добросовісного набувача відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що заявники не конкретизували, яке саме майно було реалізовано для виконання кожного окремого рішення, оскільки виконавчі провадження були зведені. 

Доводи апеляційної скарги щодо наявності кондикційних зобов`язань апеляційний суд визнав безпідставними, оскільки правовідносини з повороту виконання судового рішення регулюються нормами процесуального права, тоді як кондикційні зобов`язання виникають у разі безпідставного набуття або збереження майна та регулюються нормами матеріального права. 

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що відмова у задоволенні заяви про поворот виконання рішення є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У січні 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через представника Цимбал А. А. подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким заяву про поворот виконання рішення суду у цивільній справі № 606/62/21 задовольнити у повному обсязі. 

Касаційну скаргу заявники подали на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України та мотивували її тим, що висновки судів попередніх інстанцій є помилковими, оскільки ґрунтуються на безпідставному припущенні щодо наявності добросовісного набувача. 

На думку заявників, ОСОБА_8 фактично не набув права власності на спірне майно, а отже, не може вважатися набувачем у розумінні статті 388 ЦК України. Крім того, сплачені ним грошові кошти були повернуті, що виключає наявність у нього будь-якого майнового інтересу та унеможливлює застосування правової конструкції захисту добросовісного набувача, сформованої Великою Палатою Верховного Суду для випадків завершеного переходу речового права. 

Заявники вважають, що у цій справі йдеться не про витребування майна у добросовісного набувача та не про класичний поворот виконання, а про усунення наслідків виконання судового рішення, яке не спричинило виникнення речового права у набувача. У зв`язку з цим, на їхню думку, є непридатними для застосування положення частини другої статті 388 ЦК України, а також правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. 

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 02 лютого 2026 рокувідмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявників на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року, водночас відкрив касаційне провадження за їхньою скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та витребував матеріали цієї справи з Теребовлянського районного суду Тернопільської області. 

18 лютого 2026 року матеріали справи № 606/62/21 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 

Фактичні обставини, з`ясовані судами 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області рішенням від 02 червня 2021 року у справі № 606/62/21 стягнув: із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 12 червня 2017 року у розмірі 10 000,00 дол. США; із ОСОБА_2 - 13 333,33 дол. США; із ОСОБА_3 - 3 333,33 дол. США; із ОСОБА_4 - 3 333,33 дол. США. 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області рішенням від 29 липня 2021 року у справі № 606/58/21 задовольнив позов ОСОБА_6 та стягнув із відповідачів у межах вартості майна, одержаного у спадщину, заборгованість за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року, а саме: із ОСОБА_1 - 39 500,00 дол. США; із ОСОБА_2 - 52 666,66 дол. США; із ОСОБА_3 - 13 166,66 дол. США; із ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , - 13 166,66 дол. США. 

На виконання зазначених рішень видано виконавчі листи, а виконавчі провадження зведено в одне провадження щодо кожного боржника. 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області ухвалою від 10 червня 2022 року у справі № 606/58/21 у межах виконавчого провадження звернув стягнення на нерухоме майно, не зареєстроване у встановленому законом порядку, у частках спадкового майна, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зокрема: 
- земельну ділянку з кадастровим номером 6125080500:02:001:0014, площею 2,8532 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Буданівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка - 80 383,47 грн; 
- земельну ділянку з кадастровим номером 6125081100:01:001:0263, площею 2,6243 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка - 88 738,58 грн; 
- земельну ділянку з кадастровим номером 6125081100:01:001:1073, площею 0,1644 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, нормативна грошова оцінка - 4 912,86 грн; 
- земельні ділянки та житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, розташовані в селі Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 . 

21 квітня 2023 року державний виконавець прийняв постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна. 

21 квітня 2023 року державний виконавець прийняв постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості описаного та арештованого майна. 

За результатами електронних торгів, проведених 17 серпня 2023 року (протокол № 593347), переможцем аукціону з придбання 4/9 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 визначено ОСОБА_8 . На підставі зазначеного протоколу державний виконавець склав акт про проведення електронних торгів від 04 вересня 2023 року. 

06 вересня 2023 року відбулися електронні торги (протокол № 594726) з реалізації житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 63,9 кв. м і земельної ділянки площею 0,174 га, кадастровий номер 6125081100:02:001:0186, що розташовані в селі Вербівці Тернопільського району Тернопільської області. Переможцем аукціону визначено ОСОБА_8 , про що державний виконавець склав акт від 18 вересня 2023 року. 

Крім того, відповідно до протоколу електронного аукціону від 17 серпня 2023 року № 593348 переможцем з придбання 3/9 часток житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 також визначено ОСОБА_8 , що підтверджується актом державного виконавця від 04 вересня 2023 року. 

Згідно з протоколами проведення електронного аукціону (торгів) від 17 серпня 2023 року № 593349 та від 21 серпня 2023 року № 593836 переможцем з придбання 2/9 часток зазначеного житлового будинку та земельної ділянки визначено ОСОБА_8 , що підтверджується актами державного виконавця від 04 вересня 2023 року та від 11 вересня 2023 року. 

Представник боржників подав заяви про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним погашенням заборгованості, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами стягувачів. 

Постановами державного виконавця від 22 квітня 2025 року відповідні виконавчі провадження закрито. 

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 він підтвердив отримання у повному обсязі грошових коштів разом із нарахованими процентами за рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року у справі № 606/62/21 та відсутність будь-яких майнових претензій до спадкоємців. 

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 11 березня 2025 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 компенсацію вартості придбаного на електронних торгах майна, яке було реалізоване під час примусового виконання рішення суду, та підтвердив відсутність будь-яких претензій до зазначених осіб і спадкоємців. 

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 19 березня 2025 року у справі № 606/62/21 заяву ОСОБА_5 про відмову від позову задовольнив, рішення суду першої інстанції визнав нечинним та провадження у справі закрив. 

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 23 квітня 2025 року у справі № 606/58/21 заяву ОСОБА_6 про відмову від позову також задовольнив, рішення суду першої інстанції визнав нечинним та провадження у справі закрив. 

Після цього ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про поворот виконання судових рішень, посилаючись на їх подальше скасування. 

Теребовлянський районний суд Тернопільської області ухвалою від 27 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовив. 

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України). 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції суд має бути «встановлений законом», що відзеркалює принцип верховенства права, який є невід`ємною складовою системи захисту, встановленої Конвенцією та протоколами до неї (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Jorgic v. Germany» («Йоргіч проти Німеччини»), № 74613/01, § 64). 

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. ЄСПЛ наголосив, що суд, який без жодних пояснень, перевищує звичайні межі повноважень своєї юрисдикції, що є умисним порушенням закону, не є «судом, встановленим на законних підставах» у провадженнях, що розглядаються судом (пункти 27, 28). 

Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування пункту 1 статті 6 Конвенції дає підстави виокремити, серед інших, таку складову поняття «суд, встановлений законом», як компетенційна, яка, зокрема, стосується не лише правильного застосування правил юрисдикції, а і використання судом під час розгляду та вирішення справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством. 

Процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також для того, щоб учасники судового провадження мали право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до всіх - не лише до сторін провадження, а й до національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97» проти України», пункт 47). 

У вузькому значенні право на справедливий судовий розгляд називається правом на належну судову процедуру. Процесуальний закон надає учасникам судового процесу відповідні процесуальні гарантії, які забезпечують їм реалізацію права на справедливий судовий розгляд, яке закріплене у статті 6 Конвенції. 

У рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (пункт 143) ЄСПЛ констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування зазначених норм. 

Таким чином, суд, який не дотримується норм процесуального закону, не може в розумінні прецедентної практики ЄСПЛ вважатися «судом, заснованим на законних підставах», що означатиме порушення права на справедливий суд. 

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачено у статтях 423-429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України. 

Передбачений главою 3 розділу V ЦПК України перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими або виключними обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому суд перевіряє наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло зумовити ухвалення іншого за змістом судового рішення. 

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. 

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 461/11703/15 (провадження № 61-2382св20) зробив такі висновки: «Перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими вказані рішення місцевих судів було змінено або ухвалено нове судове рішення. Ухвалами, якими закінчено розгляд справи і які можуть бути предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду. Разом із тим інші ухвали судів не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, оскільки не належать до ухвал, якими закінчено розгляд справи». 

Подібні висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18), від 06 березня 2020 року у справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19), від 20 листопада 2024 року у справі № 308/11243/21 (провадження № 61-6981св24), від 02 червня 2025 року у справі № 127/23910/14 (провадження № 61-15275св24), від 15 жовтня 2025 року у справі № 127/2-1395/10 (провадження № 61-6955св25) та інших. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2026 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 14-35цс25) зазначила, що скасування судом касаційної інстанції ухваленого судами (першої чи апеляційної інстанції) судового рішення за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з направленням справи на новий розгляд або для продовження розгляду обмежене підставами, передбаченими статтею 411 ЦПК України. При цьому положення статті 409 ЦПК України не містять жодних обмежень чи застережень щодо неможливості суду касаційної інстанції прийняти нове рішення за результатом касаційного перегляду судового рішення, яким задоволено заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Суд касаційної інстанції не позбавлений можливості надати правову оцінку нововиявленим обставинам (перевірити правильність кваліфікації обставин як нововиявлених) для мети перегляду, порядок якого визначає процесуальний закон (тобто перевірити дотримання судами норм процесуального права, не вдаючись до оцінки чи переоцінки доказів, поданих стороною на підтвердження обставин, які вона вважає достатньою підставою для перегляду). У такому випадку Верховний Суд не вдається до оцінки доказів, якими підтверджуються обставини, на які сторона посилається як на нововиявлені, а лише надає оцінку відповідності критеріям нововиявленості як підстави для перегляду судового рішення. Отже, суд касаційної інстанції під час касаційного перегляду ухвалених судами судових рішень щодо задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може надавати оцінку наявності / відсутності цих обставин та відповідно постановити нове судове рішення щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами й відмовити у її задоволенні. 

Згідно зі статтею 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення. Заява про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до Верховного Суду і розглядається у складі Великої Палати. 

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції. 

Таке законодавче регулювання зумовлене тим, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є самостійним видом перегляду, у межах якого не перевіряється правильність застосування норм матеріального чи процесуального права під час первісного розгляду справи, а оцінюється вплив нововиявлених обставин на законність і обґрунтованість ухваленого рішення. Саме тому повноваження щодо такого перегляду належать не суду вищої інстанції, як це матиме місце під час апеляційного та касаційного перегляду, а суду, який ухвалив рішення по суті справи. 

У справі, що переглядається, Тернопільський апеляційний суд постановою від 15 жовтня 2025 року залишив без змін ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду. 

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, який своєю постановою не змінив і не скасував ухвалу суду першої інстанції, а лише залишив її без змін, не був наділений процесуальними повноваженнями розглядати заяву про перегляд власної постанови від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами. 

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 295/15677/16 (провадження № 61-2629св19) та від 03 липня 2024 року у справі № 428/15646/18 (провадження № 61-2502св24). 

Таким чином, відкривши провадження за заявою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами та розглянувши її по суті, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки діяв поза межами наданих йому законом повноважень. За таких обставин апеляційний суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні статті 6 Конвенції та практики ЄСПЛ. 

Процесуальним наслідком звернення із зазначеною заявою мало бути постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, а не її розгляд по суті. 

Водночас Верховний Суд бере до уваги, що ухвала суду першої інстанції про поворот виконання судового рішення не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи, а отже, не є об`єктом перегляду за нововиявленими обставинами. 

За таких обставин, оскільки ухвала Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а провадження у справі за такою заявою - закриттю. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині. 

У частині першій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права відкрив провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та розглянув її по суті, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду, ухваленої за результатами розгляду заяви, з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження у справі за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

За результатами касаційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - закриттю у зв`язку з відсутністю процесуальних підстав для розгляду справи по суті. 

За таких обставин судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на заявників. 

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416, 423, 425 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, задовольнити частково. 

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року скасувати. 

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі за заявою про поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця закрити. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач  	Є. В. Петров  	
Судді 	А. І. Грушицький  	
	А. А. Калараш  	
	І. В. Литвиненко 	
	С. Ю. Мартєв