П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/21997/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:24.11.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Голуб В.А.
– Кравченка К.В.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
- визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової військової служби в якості солдата з 20 травня 1975 року по 06 серпня 1976 року (1 рік 2 місяці 18 днів); строкової військової служби в якості курсанта у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року (3 роки 10 місяців 20 днів); дійсної військової служби на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року (1 рік 2 місяці 30 днів);
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової військової служби в якості солдата з 20 травня 1975 року по 06 серпня 1976 року (1 рік 2 місяці 18 днів); строкової військової служби в якості курсанта у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року (3 роки 10 місяців 20 днів); дійсної військової служби на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року (1 рік 2 місяці 30 днів);
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області провести перерахунок та виплату з врахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 92 відсотків суддівської винагороди, виходячи із стажу судді 41 повних років.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що є суддею у відставці апеляційного суду Одеської області, перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року по справі №420/36042/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року, ГУПФ України в Одеській області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 року №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року, №06-29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року. Проте, за позицією позивача ГУПФ України в Одеській області протиправно визначено суддівський стаж позивача 34 роки 10 місяців 21 день, замість 41 рік 3 місяці 17 днів, що відповідно вплинуло на неправильно визначені 78% суддівської винагороди, замість 92% суддівської винагороди судді для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно положень ч.3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII). При цьому, позивач вказував, що ГУПФ України при розрахунку стажу роботи для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не врахував йому 6 років 4 місяці 7 днів, які складаються з дійсної військової строкової служби солдатом та курсантом (1 рік 2 місяці 17 днів + 3 роки 10 місяців 20 днів = 5 років 1 місяць 7 днів) та дійсної військової служби офіцером на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), який надає право для призначення на посаду судді (1 рік 2 місяці 30 днів). 
Вважаючи такі дії ГУПФ України в Одеській області, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до ч.1 ст. 137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Тобто, розмір суддівської винагороди судді обчислюється, виходячи зі стажу роботи на посаді судді. Відповідно до ч.3 ст. 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді складає 34 роки 10 місяців, відповідно розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 78% суддівської винагороди.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважав, що діяв в порядку передбаченому законодавством.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період строкової військової служби у Радянській Армії в якості солдата з 20 травня 1975 року по 06 серпня 1976 року, навчання у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності (половина строку) у період з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року, період з 23 липня 1980 року по 02 серпня 1990 року – робота у військовому трибуналі, у т.ч. з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року - військова служба офіцером на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії, під час здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року, №06-29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період строкової військової служби у Радянській Армії в якості солдата з 20 травня 1975 року по 06 серпня 1976 року, навчання у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності (половина строку) у період з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року, період з 23 липня 1980 року по 02 серпня 1990 року – робота у військовому трибуналі, у т.ч. з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року – військова служба офіцером на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії, під час здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року, №06-29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при проведенні його перерахунку, починаючи з 01 січня 2021 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 92% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 01 січня 2021 року та з урахуванням фактично виплачених сум.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 :
- в справі №420/6221/21, на яку посилається суд першої інстанції, обставини щодо зарахування до суддівського стажу строку навчання у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності у період з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року не були ані підставою, ані предметом позову та сторонами не оспорювалися, В резолютивній частині рішення суду відсутнє їх визначення, а в мотивувальній частині міститься правова оцінка суду, яка не мала значення для вирішення справи по суті спору. Разом з тим, застосування судом першої інстанції положення ч.4 ст. 78 КАС України відволікло суд від оцінки правового обґрунтування необхідності зарахування мені строку навчання у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності у період з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року як строкової військової служби в якості курсанта та дослідження наданих на це доказів;
- період проходження строкової військової служби з 20 травня 1975 року по 06 червня 1976 року (1 рік 2 місяці 17 днів), строк навчання у Військовому інституті на військово- юридичній спеціальності з 06 серпня 1976 року по 26 червня 1980 року (3 роки 10 місяців 20 днів), дійсна військова служба офіцером на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), який надає право для призначення на посаду судді з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року (1 рік 2 місяці 30 днів) – також, повинні бути зараховані до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказані періоди дійсної військової служби були зараховані мені до суддівського стажу, що підтверджується Наказом голови апеляційного суду Одеської області №5-ос від 10 січня 2012 року (копія витягу з Наказу була додана до позовної заяви) та Поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №19 від 14 вересня 2016 року (копія була додана до позовної заяви). Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру;
- суддівський стаж в 41 повних років підтверджується такими належними й допустимими доказами, як: копія послужного списку; копія трудової книжки; копія розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію; копія витягу з Наказу начальника управління військових трибуналів (по особовому складу) №026 від 23 липня 1980 року; копія Подання для призначення на посаду члена військового трибуналу гарнізону від 15 жовтня 1981 року; витяг з Наказу начальника управління військових трибуналів (по особовому складу) №26 від 23 жовтня 1981 року, які є чинними та мають юридичне значення для ГУПФ України в Одеській області під час визначення процентного співвідношення мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівською винагородою.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області:
- чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на інших посадах, часу проходження строкової військової служби, періоду навчання, тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402-VIII на момент відповідного розрахунку. Тобто, навчання та військова служба не є "роботою на посаді судді", а висновки суду І інстанції щодо протилежного є хибними.
- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що розмір грошового утримання, має бути здійснений відповідно до ст. 142 Закону №1402-VIII, виходячи з розрахунку 78% від суми суддівської винагороди з врахуванням лише суддівського стажу роботи ОСОБА_1 , а не у розмірі 92 %, як зобов`язано у рішенні суду. У цій справі, суд першої інстанції помилково не дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів. Різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч.1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України та ставить у нерівне становище інших, які за аналогічних умов мають відповідне право на перерахунок. Суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням його складових принципів справедливості та розумності. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" №5207-VI (далі – Закон №5207-VI) законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації. Відповідно до чинного законодавства грошове утримання за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI та Законом №1402-VIII обчислюється з розрахунку 50% від місячної винагороди судді;
- із набранням чинності Законом №1402-VIII, який визначив, що грошове утримання суддям виплачується з розрахунку 50% від суддівської винагороди (з урахуванням додаткових 14 років стажу на посаді судді – 78%), у ГУПФ України в Одеській області відсутні правові підстави для його обчислення ОСОБА_1 на будь-яких інших умовах. Таким чином судом першої інстанції в цій частині порушено норми ст. 142 Закону №1402-VIII. У зв`язку зі змінами на законодавчому рівні умов призначення та виплати довічного грошового утримання суддям у відставці відсутні будь-які підстави для застосування норм права, які втратили чинність. Це підтверджується як позицією Конституційного Суду України так і позицією Європейського суду з прав людини.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07 липня 2010 року, у редакції, чинній на час виходу у відставку.
Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII був звільнений з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Згідно Подання №19 від 14 вересня 2016 року про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_1 , стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача становить – 41 рік, 01 місяць, 23 дні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року по справі №420/36042/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Донецькій області від 12 листопада 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язано ГУПФ України в Донецькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 року №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року, №06- 29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 року №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06- 29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року №06-29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року, з врахуванням раніше виплачених сум 
На виконання судового рішення у справі №420/36042/24, згідно рішень від 11 квітня 2025 р. за №951050842742 Центральним ОУ ПФУ в м. Одесі здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , згідно яким:
з 01 січня 2021 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при страховому стажі 34 роки 10 місяців 21 день, виходячи із відсоткового розміру 78% суддівської винагороди працюючого судді, складає – 199 900,10 грн.;
з 01 січня 2022 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при страховому стажі 34 роки 10 місяців 21 день, виходячи із відсоткового розміру 78% суддівської винагороди працюючого судді, складає – 218 481,35 грн.;
з 01 січня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при страховому стажі 34 роки 10 місяців 21 день, виходячи із відсоткового розміру 78% суддівської винагороди працюючого судді, складає – 236 358,20 грн.;
з 01 січня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці при страховому стажі 34 роки 10 місяців 21 день, виходячи із відсоткового розміру 78% суддівської винагороди працюючого судді, складає – 266 544,20 грн.
18 червня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області листом за №16896-16296/Т-02/8-1500/25 повідомило позивача, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 по справі №420/36042/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025, виконано. Відповідно до ст. 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Оскільки розмір суддівської винагороди судді обчислюється, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, то стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 34 роки 10 місяців. На теперішній час розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано з урахуванням рішення суду від 27 січня 2025 та станом на 01 червня 2025 становить 266651,40 грн (340650,00 грн х 78%). Одночасно повідомляє, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 по справі №420/6221/21, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021, відсутні зобов`язання щодо застосування в подальшому при перерахунках щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру 90% суддівської винагороди.
Не погоджуючись з вказаними перерахунками довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01 січня 2021 року, та вважаючи протиправними діями відповідача щодо не зарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строкової військової служби в якості солдата та в якості курсанта у Військовому інституті, дійсної військової служби на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі №420/6221/21 та у справі, яка розглядається, беруть участь одні й ті самі особи, обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі №420/6221/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, не доказуються при розгляді даної справи.
Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період строкової військової служби у Радянській Армії в якості солдата з 20 травня 1975 року по 06 серпня 1976 року, навчання у Військовому інституті на військово-юридичній спеціальності (половина строку) у період з 06 серпня 1976 по 26 червня 1980 року, період з 23 липня 1980 року по 02 серпня 1990 року, протягом якого займав відповідні посади у військовому трибуналі, у т.ч. з 23 липня 1980 року по 22 жовтня 1981 року - військова служба офіцером на посаді старшого секретаря 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії під час здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06 листопада 2024 №06-29/48/2024 станом на 01 січня 2021 року, починаючи з 01 січня 2021, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2022 року, починаючи з 01 січня 2022 року, №06-29/49/2024 станом на 01 січня 2023 року, починаючи з 01 січня 2023 року, №06-29/50/2024 станом на 01 січня 2024 року, починаючи з 01 січня 2024 року у зв`язку з чим здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки згідно Подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_1 №19 від 14 вересня 2016 року, загальний стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача становить – 41 рік, 01 місяць, 23 дні., то відповідно до вказаних вимог Закону №1402-VIII, позивач має право на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 42% від суми довічного грошового утримання ( 21 років х 2 %).
З огляду на викладене суд вважає обґрунтованими доводи позивача в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 92% від суддівської винагороди відповідно до норм Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, Рішення Конституційного Суду від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання – це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі №420/1234/19.
Згідно п.4 ч.6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон №1402-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно ч.2 ст. 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Згідно п.34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді (лютий 1993 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII "Про статус суддів" та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".
Згідно ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується , зокрема час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно абз.2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865" (далі – Постанова №545).
Постановою №545 п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Зазначена Постанова №865-2005-п втратила чинність 01 січня 2012 року.
У відповідності п.11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 31 березня 2021 року у справі №235/7316/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 12 травня 2020 року у справі №303/1504/17-а, від 30 березня 2023 у справі №280/2167/21, від 13 грудня 2023 року у справі №420/9332/21.
Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, відповідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у справі №420/6221/21 та у справі, яка розглядається, беруть участь одні й ті самі особи, обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі №420/6221/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, не доказуються при розгляді даної справи.
Так з постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №420/6221/21 вбачається: "Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи позивача у військовому трибуналі для врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є протиправним, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.".
Таким чином, порушені права ОСОБА_1 , щодо не врахування проходження строкової військової служби, а також часу роботи позивача у військовому трибуналі, вже були захищені іншим судовим рішенням по справі №420/6221/21, і, відповідно не можуть бути предметом розгляду у іншій судовій справі. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що при розгляді справи №420/6221/21 не було враховано спірні періоди проходження строкової військової служби, а також часу роботи позивача у військовому трибуналі.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17 та від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 20 квітня 2021 року у справі №344/5707/19.
Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.
Щодо доводів ГУПФ України в Одеській області безпідставності порушено норми ст. 142 Закону №1402-VIII, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з правової позиції Верховного суду, викладених у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 24 вересня 2021 у справі №620/5437/20, від 11 жовтня 2021 у справі №160/10640/20, від 15 лютого 2022 у справі №340/161/21, від 02 серпня 2022 у справі №620/6361/20, від 26 січня 2023 у справі №500/6626/21, від 30 березня 2023 у справі №280/8853/20, від 11 квітня 2023 у справі №200/8353/20-а та від 09 травня 2023 у справі №580/112/21, в яких Верховний Суд дійшов наступного висновку: " … до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами. Відповідно, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII".
Так, ч.ч.3, 4, 5 ст. 142 Закону №1402-VI передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_1 №19 від 14 вересня 2016 року, загальний стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача становить – 41 рік, 01 місяць, 23 дні., то відповідно до вказаних вимог Закону №1402-VIII, позивач має право на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 42% від суми довічного грошового утримання ( 21 років х 2 %).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 92% від суддівської винагороди відповідно до норм Закону "Про судоустрій і статус суддів" 07 липня 2010 року №2453-VI.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційних скарг зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Голуб В.А.

Суддя: Кравченко К.В.