Справа № 202/11101/25
Провадження № 2-др/202/22/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро 

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.
секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі 

питання розподілу судових витрат у цивільній справі № 202/11101/25 за позовом

ОСОБА_1 

до

Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

про стягнення пені, інфляційних витрат, 
3% річних та моральної шкоди у зв`язку з блокуванням рахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 09.03.2026 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» відмовлено. 
09.03.2026 представником позивача подані докази щодо розміру витрат, які ОСОБА_1 сплатив у зв`язку з розглядом справи (витрати на правову допомогу), на загальну суму 50 000 грн 00 коп.
Крім того, у відзиві на позов представник відповідача – адвокат Омельченко Є.В. заявив про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банку» витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 

Приписами ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, вирішив питання щодо судових витрат на професійну правову допомогу без повідомлення учасників справи, у відповідності до ч.3 ст.270 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з такого.

Під час ухвалення рішення судом не було вирішене питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, але у позові позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а відповідач у відзиві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК).
При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК).
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надані наступні документи: ордер від 11.11.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Литвиненко А.Є., договір про надання правничої допомоги від 22.10.2025, додаткова угода від 07.03.2026 до договору про надання правничої допомоги від 22.10.2025, детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт приймання-передачі послуг від 07.03.2026 до Договору про надання правничої допомоги від 22.10.2025, розрахунок правової (правничої) допомоги від 07.03.2026.
Відповідачем на підтвердження витрат на правничу допомогу суду надані наступні документи: договір №2812-1/2023 про надання правової допомоги від 28.12.2023, додаткова угода №2 до Договору про надання правової допомоги від 28.12.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Омельченка Є.В.

Приписами ч.2 ст.141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У цій справі судом у задоволенні позову відмовлено, а відтак витрати на професійну правничу допомогу позивача покладаються на нього.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача суд зазначає, що відповідачем не подано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що, відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України є обов`язковим, а відтак суд виснуває, що відповідачем не доведено розміру витрат на правничу допомогу, і у стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат відмовляє.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Акціонерного товариства «Акцент-Банк».
Відмовити Акціонерному товариству «Акцент-Банк» у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 .

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склала 12.03.2026

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО