КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 року м. Київ № 320/22528/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.03.2023 №20 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, до приватного підприємства «Бонка», код ЄДРПОУ 20576713.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність рішення відповідача від 29.03.2023 №20, яким до приватного підприємства «Бонка» застосовано штраф у розмірі 232,00 гн та нараховано пеню в розмірі 3962,35 грн, вказавши, що оскаржуване рішення, надане з простроченням строку, винесене на підставі фіктивної заборгованості, та скасованої статті закону, без надання розрахунків боргу та пені, поза межами позовної давності, без направлення документів до приватного підприємства «Бонка» та ліквідатору приватного підприємства «Бонка».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечено проти позовних вимог, зазначивши, що оскаржуване рішення було направлено на адресу приватного підприємства «Бонка» та вручено представнику за довіреністю 08.05.2023. 
Відповідач вважає безпідставними доводи, наведені у позовній заяві, оскільки вони є такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення від 29.03.2023 №20, прийнятого у зв`язку із несвоєчасною сплатою (неперерахуванням) страхувальником страхових внесків фінансових фінансових санкцій Головним управлінням на підставі пункту 2 частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 29.03.2023 прийнято рішення №20 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким застосовано до приватного підприємства «Бонка» за період з 22.05.2005 по 15.03.2023 штраф у розмірі 232,00 грн та нараховано пеню у розмірі 4059,00 грн.
Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Спірним питання у цій справі є правомірність дій відповідача щодо застосування до позивача фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків на підставі частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, що діяла до 01.01.2011).
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 17 Закону №1058-IV страхувальник нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.
Згідно з частиною третьою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частин першої, другої статті 106 Закону №1058-IV (в редакції до 01.01.2011) у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.
При цьому, пунктом 2 частини дев`ятої статті 106 Закону №1058-IV (в редакції до 01.01.2011) передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції:
- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. 
З набранням чинності з 01.01.2011 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) пункт 2 частини дев`ятої статті 106 із Закону №1058-ІV виключений.
Стосовно доводів позивача про те, що після 01.01.2011 накладення органами ПФУ фінансових санкцій на підставі пункту 2 частини дев`ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено, оскільки вказана норма не діяла на дату прийняття оскаржуваного рішення, суд звертає увагу на таке.
Згідно з абзацом п`ятим та шостим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.
На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.
Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов`язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону №1058-ІV та абзаців п`ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.
Таким чином, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 01.01.2011, відповідач має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2022 у справі №815/7523/16.
Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з положеннями частини п`ятнадцятої статті 106 Закону №1058-ІV строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.
Судом встановлено, що підставою для застосування фінансових санкцій та пені до позивача слугувала наявна заборгованість по сплаті страхових внесків, яка, зокрема, підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2015 у справі №826/11632/15, яка набрала законної сили. 
Відповідно до підпункту 9.1 розділу 9 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція №21-1) до страхувальників, за порушення норм законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків, а відтак у даному випадку штрафні санкції і пеня за весь період , має бути стягнута і після 1 січня 2011 року, оскільки недоїмка зі сплати страхових внесків, а також підстави для подання звітності виникли до 01 січня 2011 року.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з абзацом 4 підпункту 9.3.2. пункту 9.3. розділу 9 Інструкції №21-1 при застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.
Відтак, штраф до позивача може бути застосований відповідачем тільки після погашення заборгованості по сплаті страхових внесків у повному обсязі.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 справа № 805/1452/16-а, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує до спірних правовідносин.
Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування правової позиції посилався на норми статей 105, 258, 551 Цивільного Кодексу України. 
Суд відхиляє вказані доводи позивача з даного приводу, з огляду на таке.
Частиною першою статті 5 Закону № 1058-ІV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на такі відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Норми статей Цивільного кодексу України, на які посилається позивач є відмінними від норм Закону №1058-ІV, та регулюють по своїй суті інший склад правовідносин.
Щодо посилань позивача на порушення строків надсилання оскаржуваного рішення суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 10.5 Інструкції №21-1 рішення про нарахування пені посадові особи органів Пенсійного фонду виносять одночасно з прийняттям рішення про застосування фінансових санкцій, зазначених у підпункті 9.3.2 пункту 9.3 цієї Інструкції, за формою згідно з додатком 14 цієї Інструкції, яке протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається страхувальнику з повідомленням про вручення.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем 29.03.2023 та направлено на адресу приватного підприємства «Бонка» 31.03.2023, що підтверджується трекінгом з сайту Укрпошти та копією рекомендованого повідомлення про вручення.
Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем було дотримано строк надсилання оскаржуваного рішення приватному підприємству «Бонка», визначений пунктом 10.5 Інструкції №21-1. 
Таким чином, оскільки позивачем було порушено строки сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2005-2023 роки, то, відповідно, відповідачем правомірно прийнято рішення від 29.03.2023 №20 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Суддя Перепелиця А.М.