Справа № 1-1/11 
Провадження №1/574/1/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року         м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця с. Ходіне, Глухівського району, Сумської області, одруженого, з середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На розгляді в Буринському районному суді Сумської області перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , який згідно обвинувального висновку обвинувачується у тому, що він, перебуваючи близько 11-ї год. 14.01.2010 року у стані алкогольного сп`яніння на другому поверсі гуртожитку ВАТ «Буринський цукровий завод» за адресою: м. Буринь, вул. Центральна, 4, побачив у приміщенні загальної кухні належний мешканцю даного гуртожитку ОСОБА_5 , велосипед марки «Аіст», вартістю 319 грн., та 20 кг. цибулі по ціні 4 грн. за 1 кг, що знаходились у мішку-сітці із синтетичної тканини вартістю 2 грн. 50 коп., після чого, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливого мотиву таємно викрав даний велосипед і мішок цибулі та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, заподіявши таким чином ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 401 грн. 50 коп. Таким чином, вищевказаними умисними та протиправними діями, які виразились у таємному викраденні 14.01.2010 року належних ОСОБА_5 велосипеда та мішка цибулі загальною вартістю 401 грн. 50 коп. з кухні гуртожитку за місцем проживання останнього в м. Буринь, ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, в якому прокурор кримінальну справу щодо останнього просить закрити.
Суд, вислухавши доводи прокурора та дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
27.01.2010 до Буринського районного суду Сумської області направлено кримінальну справу №10550003 від 14.01.2010, стосовно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Постановою Буринського районного суду Сумської області від 30.03.2010 року ОСОБА_4 оголошено у розшук, а провадження у справі зупинено. 
У подальшому постановою суду від 08.02.2017 року надано дозвіл на затримання підсудного ОСОБА_4 та доставки його в суд під вартою з метою участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту та провадження у справі зупинено до виконання даної постанови в частині затримання.
Відповідно до пункту 11 Перехідних положень КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Пункт 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України 1960 року визначає закінчення строків давності як одну із підстав закриття судом провадження в кримінальній справі
Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції від 01.01.2010) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. 
Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.
Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.
Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.
З огляду на викладене Велика Палата вважає, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.
Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. 
Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.
Приписами ч. 1 ст. 248 КПК України 1960 року встановлено, що при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст. ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.
У зв`язку з тим, що з моменту скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , минуло більше 16 років, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа відносно нього - закриттю. 
Керуючись ч.2 ст.49 КК України, ст.11-1 КПК України 1960 року, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Буринського відділу Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу відносно нього - закрити на підставі ч.1 ст.248 КПК України 1960 року.
Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд ОСОБА_4 - скасувати.
Речові докази: велосипед марки «Аіст», який переданий на зберігання власнику ОСОБА_5 , дозволити останньому використовувати на власний розсуд.
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляції до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя:       ОСОБА_1