Справа №: 398/1035/26	

Провадження №: 2-а/398/62/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"27" березня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Шинкаренко І.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Кулик Петро Любомирович, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ
До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кулик П.Л., до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 6711072 від 23 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування позову зазначено, що інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку-2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Мукоїдою Владиславом Миколайовичем неправомірно винесено відносно ОСОБА_1 постанову про адміністративне правопорушення від 23.02.2026 серії ЕНА №6711072 за ч. 4 ст.126 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач, керуючи ТЗ порушив вимогу п. 2.3в ПДР, та при перевірці документів було встановлено, що водій позбавлений права керування таким ТЗ, суд №398/1167/25 від 04.04.2025 р. Назва органу: Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, чим порушив п.2.1.а ПДР. Представник позивача вказує, що будь-якого процедурного розгляду справи на місці події фактично не відбувалося: інспектор не представлявся як посадова особа, що розглядає справу, не оголошував, яка справа підлягає розгляду, не роз`яснював права та обов`язки особи, яка притягається до відповідальності, не надавав можливості надати пояснення чи заперечення, не досліджував докази та не вирішував клопотання. Натомість відбулося формальне вручення вже складеної постанови, що свідчить про істотне порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності та нівелює гарантії захисту прав позивача, передбачені КУпАП. Крім того, зазначає, що 23.02.2026 жодної події «керування з непристебнутим ременем безпеки» не було і не існувало. Під час перебування на блокпосту інспектор не висловлював жодних зауважень щодо ременя безпеки, не повідомляв про начебто виявлене порушення п. 2.3в ПДР і взагалі не обговорював з підзахисним будь-які питання, пов`язані з керування без ременя безпеки. Представник позивача також звертає увагу на те, що жодних порушень ПДР, які могли б стати підставою для зупинки, ОСОБА_1 не допускав. Тому зупинка була здійснена не на підставі статті 35 Закону «Про національну поліцію», а на блокпосту, а тому у працівників поліції не виникало права шукати і виявляти порушення ПДР та оформляти постанови за порушення ПДР. Посилаючись на наведені аргументи, представник позивача вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а обставини, які покладені в її основу, є недоведеними, відтак наявні правові підстави для застосування п.3 ч.3 ст.286 КАСУ - скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення, а також для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань.
Ухвалою судді Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області від 06 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також витребувано від Управління патрульної поліції в місті Києві належним чином завірені копії матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 згідно постанови серії ЕНА № 6711072 від 23 лютого 2026 року.
13 березня 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, вважає, що вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Щодо фактичних обставин справи зазначив, що 23.02.2026 на території та в межах дії території із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю у м. Києві, по вул. Гната Хоткевича, 3, був помічений транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, який не користувався засобами пасивної безпеки. Працівником поліції було прийнято рішення про зупинку вище згаданого ТЗ. Під час перевірки документів, згідно службової бази ІПНП «АРМОР» працівником поліції було встановлено, що позивач позбавлений права керування справа № 398/1167/25 від 04.04.2025 Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Так, інспектором за сукупними проявами об`єктивного складу, що визначені ч. 4 ст. 126 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням оцінив докази що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої виніс постанову, оформлену відповідно до вимог ст. 283 КУпАП. Представник позивача вважає, що в умовах воєнного стану зупинка автомобіля є абсолютно правомірною, зважаючи на повноваження та завдання поліції. Також зазначає, що інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи, оскільки останній не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Крім того, законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Також цього ж дня до суду надішли витребувані матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а саме: копія постанови серії ЕНА № 6711072 від 23 лютого 2026 року, відеозапис з нагрудної бодікамери щодо обставин вчинення позивачем правопорушення та складання оскаржуваної постанови та копія постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/1167/25 від 04 квітня 2025 року.
16 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказує, що відповідачем не надано жодних доказів факту керування і не надано жодних доказів розгляду справи. Більше того, поліцією надано до суду відеозапис, яким підтверджуються аргументи позову, що автомобіль не зупиняли, що його підзахисний не керував автомобілем, що факту зупинки автомобіля не було, звинувачень у непристебнутому ремені безпеки не було, а також не було проведено розгляду справи про адміністративне правопорушення. Замість розгляду справи позивачу просто вручено складену інспектором одноосібно у службовому автомобілі постанову. Також зазначає, що єдиним доказом вчинення правопорушення є сама оскаржувана постанова. Проте постанова є предметом спору і не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів, оскільки вона є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення. Крім того, пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, на які посилається представник відповідача у відзиві на позовну заяву, представник позивача вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки інспектор, що виніс постанову є зацікавленою особою, що виключає об`єктивність. Крім того, звертає увагу суду на наявність у постанові письмових пояснень позивача про незгоду із постановою, що підтверджує те, що між сторонами існував спір щодо події правопорушення, а тому інспектор був зобов`язаний діяти особливо ретельно та об`єктивно дослідити обставини справи. Натомість жодного належного дослідження обставин події проведено не було, а постанова була складена інспектором одноосібно у службовому автомобілі без фактичного розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи не надходили.
За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та проаналізувавши подані сторонами заяви по суті справи, судом встановлено наступне.
Відносно ОСОБА_1 23 лютого 2026 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку-2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Мукоїдою В.М. винесена постанова серії ЕНА № 6711072 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме, що 23 лютого 2026 року об 11 год. 04 хв. в м. Києві, по вул. Гната Хоткевича, 3, водій, керуючи транспортним засобом, порушив вимогу п. 2.3 ПДР України, та при перевірці документів було встановлено, що водій позбавлений в праві керування таким транспортним засобом судом № 398/1167/25 від 04 квітня 2025 року, назва органу: Олександрійський міськрай суд Кіровоградської області, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАп та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. 
Позивач, вважаючи неправомірно винесеною вказану постанову звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
У відповідності до положень ст.ст.251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч.4 ст.126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідачем, в порушення свого обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України не надано доказів, що підтверджували б факт вчинення позивачем вказаного правопорушення.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
Так, судом під час розгляду справи досліджено наданий відеозапис щодо обставин вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 124 КУпАП, та встановлено, що він всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису не є повним та не та відображає послідовно всіх обставин події.
Оцінюючи, як доказ надані до суду відеоматеріали, суд звертає увагу на те, що відеозапис є неповним та не відображає всіх обставин події, оскільки на ньому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом або участь транспортного засобу під керуванням позивача у дорожньому русі, а тому такий доказ є недостатнім та не переконливим.
Так, факту керування позивача транспортним засобом, перебування за кермом у процесі руху, переміщення тощо, а також підстав для зупинки автомобіля відеозаписом не зафіксовано.
З доводів, зазначених представником позивача, вбачається, що він заперечує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також зазначає про відсутність підстав про притягнення до відповідальності позивача за ч. 4. ст. 126 КУпАП.
Так, після документального оформлення вказаного правопорушення шляхом винесення постанови ОСОБА_1 висловив свою незгоду із постановою серії ЕНА № 6711072 від 23 лютого 2026 року, про що зробив відповідний запис у ній.
Також представник позивача наголошував на тому, що ОСОБА_1 не роз`яснено його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не здійснено розгляд справи у відповідності до процесуальних вимог КУпАП.
Оскільки відеозапис є неповним, суд позбавлений можливості встановити, чи було роз`яснено та проголошено ОСОБА_1 його права, як особі, котра притягається до адміністративної відповідальності, чи був здійснений розгляд справи у відповідності до норм КУпАП. Проте, оскільки наявним в матеріалах справи відеозаписом не зафіксовано такого, суд керуючись принципом диспозитивності та свободою сторін в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, вважає, що відповідачем належними та достатніми доказами не спростовано твердження позивача про допущені процесуальні порушення під час розгляду справи.
Отже, судом за наявними матеріалами встановлено, що працівниками поліції належним чином не задокументовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, дотримання працівниками поліції вимог закону при здійсненні розгляду справи та відповідно не пред`явлено таких доказів для дослідження судом.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
До цього ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 у справі № 463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності,
Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення суду не надано, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати своє рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
Таким чином, інші аргументи, наведені представником позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними та не спростовують висновку суду щодо відсутності складу правопорушення.
Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат суд, зазначає наступне.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки адміністративний позов задоволено на користь позивача, та враховуючи те, що останнім здійснена сплата судового збору у розмірі 665,60 грн, вони підлягають стягненню на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як юридичної особи та розпорядника бюджетних коштів.
Керуючись ст. 5, 9, 77, 139, 242-246, 268, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ
Позов задовольнити.
Скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 1 батальйону полку-2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Мукоїда Владислава Миколайовича серії ЕНА № 6711072 від 23 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 27 березня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;
представник позивача: адвокат Кулик Петро Любомирович, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, офіс 1008;
відповідач: Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя І.П. Шинкаренко