ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року
м. Київ
справа № 717/2284/23
провадження № 51-3031 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
потерпілої  ОСОБА_6 ,
представника потерпілої  ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2025 року та Чернівецького апеляційного суду від 05 травня 2025 року, якими 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку с. Вартиківці Кельменецького району 
Чернівецької області, яка зареєстрована та
проживає: 
АДРЕСА_1 ,
звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України (далі - КК) від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Сокирянський районний суд Чернівецької області ухвалою від 18 лютого 2025 року, яку Чернівецький апеляційний суд 05 травня 2025 року залишив без зміни, звільнив ОСОБА_8 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження стосовно неї - закрив.
ОСОБА_8 обвинувачувалася органом досудового розслідування в тому, що вона 11 травня 2022 року приблизно о 16 год, перебуваючи на земельній ділянці ( АДРЕСА_1 ), на ґрунті неприязних відносин, умисно нанесла ОСОБА_6 у різні частини тіла не менше тринадцяти ударів руками та дерев`яною палицею,спричинивши потерпілій легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Представник потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги представник потерпілої мотивує тим, що суд першої інстанції: 
- не врахував думку потерпілої, яка категорично заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності;
- не перевірив, чи ОСОБА_8 не ухилялася від слідства та суду, чи не вчинила нового злочину до закінчення строків;
- необґрунтовано залишив без задоволення клопотання потерпілої про дослідження медичних документів, які підтверджують її лікування до теперішнього часу;
- постановив ухвалу без дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Крім того, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг потерпілої та її представника, безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.
Позиції учасників судового провадження
Потерпіла та її представник підтримали доводи касаційної скарги, просили скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК). 
У поданій касаційній скарзі представник потерпілої покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню - п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, та безпідставне звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.
Проте колегія суддів касаційного суду вважає ці доводи такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Частиною першою статті 49 КК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК).
Приписами ст. 285 КПК установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності: 
- особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність;
- особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення;
- підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Тобто звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності. 
Так, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, яке згідно зі ст. 12 КК є кримінальним проступком, вчинено 11 травня 2022 року.
Під час судового розгляду ОСОБА_8 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та надала свою беззаперечну згоду на таке звільнення.
Суд першої інстанції, врахувавши, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення (11 травня 2022 року) минуло більше двох років, дійшов висновку про наявність підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, для звільнення обвинуваченої на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційних скарг, зокрема, представника потерпілої, яка за своїм змістом є аналогічною до доводів, викладених у її касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.
За результатами перегляду ухвали суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, та закриття кримінальне провадження стосовно неї.
Водночас суд апеляційної інстанції не встановив даних про вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення чи факту вчинення нею умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, тобто будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності. 
Також суд апеляційної інстанції не залишив без належної уваги доводи щодо неврахування місцевим судом думки потерпілої, який слушно зазначив про те, що незгода потерпілої зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності не є перешкодою для застосування приписів ст. 49 КК.
Відтак ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними та вмотивованими, тобто відповідають вимогам ст. 370 КПК.
З огляду на зазначене колегія суддів уважає, що беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість висновків судів щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, та закриття кримінального провадження стосовно неї, представник потерпілої в касаційній скарзі не навела.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2025 року та Чернівецького апеляційного суду від 05 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни. 
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3