КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року Київ справа №826/17042/18
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» (ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті», ТОВ «ТД «Торг Сіті», платник податків) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (ГУ ДПС у м. Києві, податковий орган, контролюючий орган).
Просили суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2018 №00008161402, №00008151402 та №00008171402.
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
29.11.2018 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення №00008161402 в частині 53070,14 грн з відповідними штрафними санкціями.
Ухвалою від 14.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
06.06.2019 суд протокольною ухвалою перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Скрипці І.М.
Ухвалою від 01.07.2024 адміністративну справу № 826/17042/18 прийнято до провадження. Постановлено, що справа розглядатиметься одноособово суддею Скрипкою І.М. за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
У подальшому замінено відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ: 39439980) на процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).
В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що викладенні в акті планової документальної перевірки висновки суб`єкта владних повноважень щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій із контрагентами не відповідають дійсності, базуються лише на припущеннях щодо порушення вимог податкового законодавства та є протиправними. Звернуто увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотнє. Наголосили і на неотриманні безоплатних послуг від невстановлених осіб, а також на тому, що безвідсоткову фінансову допомогу позичальникові дисконтувати не потрібно, а обліковують її за сумою фактично отриманих грошових коштів.
Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи свою позицію, ГУ ДПС у м. Києві вказує, що останнім дотримано положення податкового законодавства щодо правомірності проведених позивачу нарахувань, зменшення суми від`ємного значення з ПДВ. Вважає, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у ході перевірки встановлено формування позивачем витрат податкового кредиту за операціями із ТОВ «ЛЕОНЕС» щодо яких відсутнє належне документальне підтвердження. При цьому, до перевірки не надано документального підтвердження щодо погодження сторонами строків виконання робіт (як зазначається в пункті 2.1 договору); документів, що підтверджують факт передачі Замовником будівельного майданчика (фронту робіт) для початку виконання ремонту Підрядником (відповідно умов пунктів 2.1, 9.2.1 договору); підтвердження надання Замовником завдання на проєктування, інших вихідних даних, необхідних для розроблення проєктно-кошторисної документації (що передбачається в пункті 9.2.2 договору); письмового погодження сторонами можливості залучення третіх осіб для виконання робіт (пункт 2.1 договору); інформації щодо дати фактичного початку виконання робіт; журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та інформації про проведений інструктаж з охорони праці з працівниками ТОВ «ЛЕОНЕС».
Позивачем подано відповідь на відзив, де зазначено, що як порушення в акті перевірки визначено, що до складу рядка 2240 «Інші доходи» звіту не віднесено суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості за 2016-2017 роки у 234 864 грн. з урахуванням амортизації дисконту в сумі 121 720 грн на загальну суму 113 144 грн. Розрахунок дисконтування кредиторської заборгованості представниками ГУ ДФС у м. Києві проводився на основі укладених ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» договорів довгострокової безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Однак, поворотна фінансова допомога, на думку позивача, є фінансовим активом для позикодавця та фінансовим зобов`язанням для позичальника, тому відповідає визначенню «фінансовий інструмент», наведеному в пункті 4 Положення №559. Стосовно довгострокових зобов`язань зазначено, що пунктом10 П(С)БО 11 встановлено, що довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі їх теперішньою вартістю. Тоді як теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів вирахуванням суми очікуваного відшкодування, яка, як очікується, буде потрібна до погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства (пункт 4 П(С)БО 11). В свою чергу, пунктом 10 П(С)БО 11 чітко визначено, що за дійсною (тобто дисконтованою) вартістю обліковуються ті довгострокові зобов`язання, за якими нараховуються відсотки. Всі укладені з позивачем договори поворотної фінансової допомоги передбачали надання безвідсоткової допомоги, а за вимогами П(С)БО 11 безвідсоткову фінансову допомогу позичальникові дисконтувати не потрібно. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» податкового законодавства за період з 24.03.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 24.03.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 24.03.2015 по 31.12.2017.
За результатом перевірки складено акт від 22.06.2018 № 41402-01-14/39705276, у якому зафіксовано порушення ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» вимог:
- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 № 860/4153, пунктів 11, 18, 19, 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого:
- занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 65976 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 65976 грн,
- завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 97998 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 97998 грн;
- підпункту 192.1.1 пункту 192.1, пункту 192.3 статті 192 пункту 198.1, 198.3, Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 72965 грн, в тому числі: за лютий 2017 року на суму 19863 грн; за березень 2017 року на суму 32 грн; за липень 2017 року на суму 53070 грн.
- статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, пункту 1.2 розділу 1, пункту 3.1, пункту 3.2, пункту 3.6 розділу ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, в результаті чого встановлено подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за ІІ квартал 2015 року та II квартал 2016 року;
- пункту 2.8 пункту 3.5 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637.
09.07.2018 на підставі вказаних висновків ГУ ДФС у м. Києві області винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 00008161402, яким збільшено суму у грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 72965 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 91260 грн;
- № 00008151402, яким збільшено суму у грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 65976 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 16494 грн; 
- № 00008171402, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації з податку на прибуток на суму 97998 грн.
Позивач не погодився із вказаними рішеннями та звернувся до суду.
За змістом заяви про уточнення позовних вимог від 29.11.2018 позивачем не заперечуються висновки відповідача щодо заниження податку на додану вартість за лютий-березень 2017 року, а податкове повідомлення-рішення від 09.07.2018 № 00008161402, оскаржується лише в частині збільшення суми у грошового зобов`язання з податок на додану вартість за липень 2017 року на 53070,14 грн.
При цьому, згідно із розрахунком до податкового повідомлення-рішення від 09.07.2018 № 00008161402 у зв`язку збільшення суми грошового зобов`язання ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» з податку на додану вартість за липень 2017 року на 53070 грн, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 13268 грн. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 09.07.2018 № 00008161402 є спірним виключно у цій частині.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (ПК України, Податковий кодекс).
За правилами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
За змістом пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Згідно із пунктом 5.2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 39 від 25.02.2000, у статті «Інші операційні доходи» відображаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг): дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та груп вибуття тощо. Дохід від первісного визнання біологічних активів і сільськогосподарської продукції та дохід від зміни вартості поточних біологічних активів також наводяться у цій статті.
За нормами пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999, на рахунку 7 «Інший операційний дохід» ведеться узагальнення інформації про інші доходи від операційної діяльності підприємства у звітному періоді, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).
Згідно із пунктом 3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013:
витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);
доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників);
збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати;
прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та їх розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 11 «Зобов`язання».
За визначенням у П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.
Згідно із пунктом 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.
Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
За нормами пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашанню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
У відповідності до пункту 6 П (С)БО 11 «Зобов`язання» з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.
Згідно із пунктом 7 П(С)БО 11 «Зобов`язання» до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.
За приписами пункту 8 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
За положеннями пункту 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.
Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:
а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;
б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Відповідно до пункту 10 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною - укладачем угоди щодо фінансового інструмента.
Згідно із пунктом 29 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).
За змістом пункту 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Згідно із пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
У підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України міститься визначення, що господарська діяльність-діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За визначенням у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (Закон №996-XIV), господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (стаття 9 Закону № 996-XIV).
Частиною першою статті 11 Закону № 996-XIV унормовано, що підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Фінансова та бухгалтерська звітність підприємств (в тому числі собівартість реалізованих робіт та послуг) формується на підставі регістрів бухгалтерського обліку, які в свою чергу формуються на підставі первинних бухгалтерських документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема на формування валових витрат та податкового кредиту.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи мають свідчити про беззаперечний факт реального їх вчинення з належним відображенням у бухгалтерському та податковому обліку підприємства, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Судом встановлено, що 02.06.2017 між ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» (Замовник) та ТОВ «ЛЕОНЕС» (Підрядник) укладено договір на виконання робіт з поточного ремонту нежитлових приміщень №6/2017.
Відповідно до вказаного договору ТОВ «ЛЕОНЕС» проведено ремонті роботи нежитлових приміщень за адресами: м. Київ, бульвар Кольцова,12; м. Київ, вул. Лепсе,18; м. Київ, вул. Ушинського 4; м. Київ, вул. Шолом-Алейхема,2Д.
За фактом виконання договірних зобов`язань, позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 28.07.2017 №244 на загальну суму 318 420 84 грн з ПДВ 53 070,14 грн.
На підтвердження проведення робіт за вказаним договором позивачем надано акт виконаних робіт по поточному ремонту нежитлових приміщень від 28.07.2017; кошторисно-проєктну документацію по всім об`єктам; платіжні доручення АТ «УкрСиббанк» від ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті», виписані на адресу ТОВ «ЛЕОНЕС» як оплата за проведення ремонту нежитлових приміщень згідно договору від 02.06.2017 на загальну суму 318 420, 84 грн та зареєстровану ТОВ «ЛЕОНЕС» податкову накладну від 28.07.2017 №244 на загальну суму 318 420 84 грн з ПДВ 53 070,14 грн.
У свою чергу відповідач стверджує про відсутність належного документального підтвердження господарських операцій, адже у ході перевірки не підтверджено наявності реальної можливості здійснити такі операції, оскільки до перевірки не надано: 
- документального підтвердження щодо погодження сторонами строків виконання робіт (як зазначається в пункті 2.1 договору); 
- документів, що підтверджують факт передачі Замовником будівельного майданчика (фронту робіт) для початку виконання ремонту Підрядником (відповідно до умов пунктів 2.1, 9.2.1 договору); 
- підтвердження надання Замовником завдання на проєктування, інших вихідних даних, необхідних для розроблення проєктно-кошторисної документації (що передбачається в підпункті 9.2.2 договору); 
- письмового погодження сторонами можливості залучення третіх осіб для виконання робіт (пункт 2.1 договору); 
- інформації щодо дати фактичного початку виконання робіт; журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та інформації про проведений інструктаж з охорони праці з працівниками ТОВ «ЛЕОНЕС».
При цьому, на переконання контролюючого органу, наявність договору є лише підтвердженням наміру сторін до вчинення певних дій, а акт виконаних робіт по поточному ремонту нежитлових приміщень не розкриває змісту господарської операції та сама наявність такого не є беззаперечною умовою для підтвердження реальності господарських операцій. 
Відповідачем також звернуто увагу, що за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту наявна розбіжність (завищення суми зобов`язань ТОВ «ЛЕОНЕС» та сумою податкового кредиту ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» на 53070,14 грн. Декларації з ПДВ за липень 2017 року, поданій ТОВ «ЛЕОНЕС» до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області присвоєно статус «не визнано як податкова декларація». 
При цьому, протягом усього періоду діяльності (з дати державної реєстрації 09.03.2017) ТОВ «ЛЕОНЕС» не подавало фінансову звітність та звітність з податку на прибуток підприємства, що свідчить про відсутність у підприємства основних засобів, та об`єктів оподаткування податком на прибуток підприємства. Проведеним аналізом податкової звітності, реєстраційних документів, встановлено відсутність у ТОВ «ЛЕОНЕС» об`єктів оподаткування у власності або оренді за місцезнаходженням такого платника податків (неподання повідомлення форми № 20-ОПП, Єдиного реєстру податкових накладних та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За даними звіту за формою №1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» за II квартал 2017 року на ТОВ «ЛЕОНЕС» працювала 1 особа (директор Гальчук В.Р.), виплати доходу іншим особам не здійснювалося. При цьому, ТОВ «ЛЕОНЕС» не звітує перед податковим органом з вересня 2017 року. 
Також, за результатами проведеного аналізу податкової звітності ТОВ «ЛЕОНЕС» встановлено, що останнє надавало на користь контрагентів-покупців суми ПДВ по широкій номенклатурі товарів, які знаходяться в різних категоріях та сегментах ринку. Покупцями підприємства у липні 2017 року були 34 підприємства. Розбіжність в Системі співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів складає 31869668,90 гривень. Підсумовано, що ТОВ «ЛЕОНЕС» не отримувало від інших суб`єктів господарювання ремонтні роботи на об`єктах визначених договором від 02.06.2017 №№6/2017, які було виставлено на користь ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» та не залучало інші трудові ресурси по іншим договорам.
Вказує на відсутність у ТОВ «ЛЕОНЕС» достатньої кількості трудових та матеріально-технічних ресурсів для виконання робіт за договором. 
Крім того, відповідач послався на наявність в ЄДРСР судових рішень, які свідчать про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень від 05.06.2017 за №32015100010000089 та від 28.03.2017 за №42017100000000370 за фактом вчинення ТОВ «ЛЕОНЕС» кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.
Надаючи оцінку вищезазначеним посиланням контролюючого органу, суд вказує на наступне.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі № 300/1753/21 зазначив, що правовідносини контрагента з третіми особами в ланцюгах постачання, з якими платник не вступав у господарські відносини, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин з безпосередніми контрагентами. 
У постанові від 23.05.2023 у справі №360/1283/20 Верховний Суд зауважив, що покликання на недотримання контрагентами податкового законодавства не може слугувати одноосібною підставою для позбавлення платника податкової вигоди, оскільки відповідальність настає лише в разі доведення податковим органом недобросовісності дій платника, наміру останнього отримати необґрунтовану податкову вигоду шляхом змови та здійснення узгоджених, взаємозалежних, необумовлених ринковими механізмами дій суб`єктів (юридичних або фізичних осіб), які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних результатів для одного з суб`єктів оподаткування.
За змістом постанови Верховного Суду від 19.06.2023 у справі №813/4501/13-а узагальнена податкова інформація, зроблена за результатами податкового контролю щодо господарської діяльності контрагентів платника в контексті оцінки реальності господарських операцій не відповідає критерію юридичної значущості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 звертав увагу, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки, зокрема, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
У той же час, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.
Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (постанова Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №804/9072/16).
Необхідно зауважити, що залучення ресурсів для надання послуг позивачу могло відбуватись без оформлення трудових відносин з працівниками та без укладання відповідних цивільно-правових договорів, зокрема й щодо придбання матеріального втілення результатів надання таких послуг. У такому разі може йти мова про порушення контрагентами позивача вимог законодавства при оформленні відносин з отримання певних ресурсів.
Щодо посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, необхідно звернути увагу на таке. 
За правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №826/18952/14 висловлено думку, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту під час досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Крім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а, від 06.03.2018 у справі № 2а-9375/11/1370 та від 13.03.2018 у справі № 826/13582/13-а.
У той же час, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності засвідченої наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості вказані в цих документах неповні, недостовірні чи суперечливі. 
Суд звертає увагу і на те, що висновки відповідача в основному ґрунтуються на припущеннях та податковій інформації стосовно контрагента позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді позивача з останнім, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Також, згідно висновків, викладених в акті перевірки, ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» не віднесено до інших доходів безоплатно отримані роботи/послуги від невстановлених осіб в сумі 318420,84 грн, що призвело до заниження ним доходів, що враховуються при обчисленні фінансового результату до оподаткування за 2017 рік на загальну суму 318420,84 грн.
За вказаних обставин відповідач дійшов висновку, що ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» не придбавало роботи з поточного ремонту у ТОВ «ЛЕОНЕС», а отримало їх безоплатно від невстановлених осіб та в порушення пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України включило до складу податкового кредиту ПДВ у 53070,00 гривень, яка не є сумою податків нарахованих (сплачених) у зв`язку з придбанням товарів, робіт/послуг.
В акті перевірки вказано, що проведеною перевіркою встановлено укладання ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» договорів безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.
Відповідно до умов договорів безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 14.09.2016 №б/н, від 01.10.2015 №б/н, від 06.07.2015 №б/н, від 25.01.2017 №б/н, укладених між ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» (Сторона 2) та ОСОБА_1 (Сторона 1), ОСОБА_2 (Сторона 1), ОСОБА_3 (Сторона 1), позивачем і ТОВ «ГАНУЛ» (Сторона 1), визначено, що в порядку та на умовах, передбачених чинним договором, Сторона 1 зобов`язується надати Стороні 2 безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (в подальшому фінансова допомога), а Сторона 2 зобов`язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений даним договором строк.
Проведеною перевіркою встановлено, що відповідно до умов договорів ОСОБА_1 надав ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» кошти в сумі 444000 грн, ОСОБА_2 - 416360,55 грн, ОСОБА_3 - 4157203,69 грн, ТОВ «ГАНУЛ» - 90000,00 грн.
У свою чергу, ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» повернуло ОСОБА_2 кошти сумі 256860,55 грн, ОСОБА_3 кошти в сумі 4118771,46 грн.
Зазначені операції відображені в бухгалтерському обліку ТОВ «ТД «ТОРГ СІТІ» наступним чином: Дт 301 Кт 685, Дт 311 - Кт 685. Дт 685 - Кт 301.
Згідно з наданою до перевірки карткою бухгалтерського рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» станом на 31.12.2017 обліковується кредиторська заборгованість по ОСОБА_1 в сумі 444000,00 грн, ОСОБА_2 в сумі 159500,00 грн, ОСОБА_3 в сумі 38432,23 грн, ТОВ «ГАНУЛ» в сумі 90000,00 гривень.
Згідно доводів відповідача, на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.
Перевіркою зроблено висновки, що ТОВ «Торговий дім «Торг Сіті» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості в загальному розмірі 234864,00 грн, в т.ч.: за 2016 рік в сумі 151458,00 грн; за 2017 рік в сумі 83406,00 грн, та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.
При цьому, перевіркою встановлено, що до складу рядка 2240 «Інші доходи» Звіту не віднесено суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості 234864,00 грн, в т.ч.: за 2016 рік в сумі 151458,00 грн; за 2017 рік в сумі 83406,00 грн; до складу рядок 2270 «Інші витрати» Звіту про фінансові результати, не включено фінансові витрати (амортизація дисконту) на загальну суму 121720,00 грн, в т.ч.: за 2016 рік в сумі 43573,00 грн; за 2017 рік в сумі 78147,00 грн.
Згідно визначень, наведених у пункту 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (МСБО 1) «Подання фінансової звітності», Міжнародні стандарти фінансової звітності (МСФЗ) - це стандарти та тлумачення, видані Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (РМСБО).
Загальний порядок і принципи відображення у фінансовій звітності активів, зобов`язань та капіталу регулює МСБО 1 «Подання фінансової звітності».
Пунктом 7 МСБО 1 визначено, що загальний сукупний прибуток - це зміна у власному капіталі протягом періоду внаслідок операцій та інших подій, окрім тих змін, що виникли внаслідок операцій з власниками, які діють згідно з їх повноваженнями власників.
Загальний сукупний прибуток включає всі компоненти «прибутку або збитку» та «іншого сукупного прибутку». При цьому інший сукупний прибуток містить статті доходів або витрат (включаючи коригування перекласифікації), які не визнані у прибутку або збитку, як вимагають або дозволяють інші МСФЗ.
Обліковий підхід до доходу, який виникає в результаті певних типів операцій, визначається МСБО 18 «Дохід». Водночас, у відповідності до пункту 8, такий стандарт не поширюється на дохід, який виникає внаслідок змін у справедливій вартості фінансових активів та фінансових зобов`язань або їх вибуття.
Це питання, у свою чергу, регулюється МСФЗ 9 «Фінансові інструменти». Порядок обліку фінансових активів унормовано МСБО 32 «Фінансові інструменти: подання», МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка».
Як вже зазначалось вище, фінансовий інструмент - це будь-який контракт, який приводить до виникнення фінансового активу у одного суб`єкта господарювання та фінансового зобов`язання або інструмента капіталу у іншого суб`єкта господарювання.
У свою чергу, фінансовий актив визначено як будь-який актив, що є: грошовими коштами; інструментом власного капіталу іншого суб`єкта господарювання; контрактним правом отримувати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого суб`єкта господарювання, або обмінювати фінансові інструменти з іншим суб`єктом господарювання за умов, які є потенційно сприятливими, або контрактом, розрахунки за яким здійснюватимуться або можуть здійснюватися власними інструментами капіталу суб`єкта господарювання та який є: непохідним інструментом, за який суб`єкт господарювання зобов`язаний або може бути зобов`язаний отримати змінну кількість власних інструментів капіталу, або похідним інструментом, розрахунки за яким здійснюватимуться або можуть здійснюватися іншим чином, ніж обміном фіксованої суми грошових коштів або іншого фінансового активу на фіксовану кількість власних інструментів капіталу.
Враховуючи, що поворотна фінансова допомога є фінансовим активом для позикодавця та фінансовим зобов`язанням для позичальника, а тому під час укладення договорів безвідсоткової поворотної фінансової допомоги виникає право грошової вимоги до боржників, а також фінансове зобов`язання сплатити кошти по договору, то відповідно до пункту 11 МСБО 32 є фінансовим інструментом, та не повинна вноситись до рядка 2270 «Інші витрати».
Стосовно довгострокових зобов`язань, то позивачем обґрунтовано зауважено, що пунктом 10 П(С)БО 11 чітко визначено, що за дійсною (тобто дисконтованою) вартістю обліковуються ті довгострокові зобов`язання, за якими нараховуються відсотки. Однак, всі укладені з позивачем договори поворотної фінансової допомоги передбачали надання безвідсоткової допомоги, а за вимогами П(С)БО 11 безвідсоткову фінансову допомогу позичальникові дисконтувати не потрібно. 
Таким чином, відповідачем не доведено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44. підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України.
Резюмуючи викладене у сукупності, суд констатує наявність підстав для задоволення позову.
За правилами частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Стосовно сплати судового збору, то, як вбачається із платіжного доручення №5226 від 11.10.2018, позивачем сплачено 4075,12 грн судового збору.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на вищевказану суму підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 09.07.2018 №00008151402 та від 09.07.2018 №00008171402 у повному обсязі та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 09.07.2018 № 00008161402 в частині збільшення суми грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» із податку на додану вартість на 53070 (п`ятдесят три тисячі сімдесят гривень) грн та застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» штрафних (фінансових) санкції у розмірі 13268 (тринадцять тисяч двісті шістдесят вісім гривень) грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торг Сіті» (код ЄДРПОУ 39705276; місцезнаходження: 03067, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 8) судовий збір у розмірі 4075,12 (чотири тисячі сімдесят п`ять гривень 12 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.