справа № 361/6107/25
провадження № 1-кп/361/219/25
30.01.2026

ВИРОК
Іменем України

30 січня 2026 року м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 
потерпілої ОСОБА_4 
представника потерпілої ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024111130001775, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Флорештського р-ну, Республіка Молдова, українця, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, офіційно одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який не являється депутатом чи адвокатом, не маючого на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, раніше не судимого, інваліда другої групи, 
вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
В С Т А Н О В И В:
16.07.2024, близько 20 години 15 хвилин, ОСОБА_4 , перебувала за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почула крики зі своєї присадибної ділянки. Вийшовши на свою присадибну ділянку, помітила свого сусіда ОСОБА_6 , де між ними виник словесний конфлікт. У цей час на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, під час словесного конфлікту, ОСОБА_6 , діючи необережно, не маючи прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи із кримінальною протиправною недбалістю, умисно штовхнув ОСОБА_8 руками в область грудної клітини, внаслідок чого остання втратила рівновагу та з попередньо наданим прискоренням впала спиною на землю, та при падінні, виставивши свою ліву руку для пом`якшення падіння, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого баготоуламкового перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також синця в нижній третині лівого стегна, підшкірної гематоми в проекції куприку, які відносяться як кожне окремо, так і у своїй сукупності до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані, як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Допитаний у судовому засіданні  ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Обвинувачений показав, що літом 2025 року (точної дати не пам`ятає) він в світлу пору доби перебував на городі та обрізав капусту. Зазначив, що їх город межує з городом родини потерпілої ОСОБА_4 і на той час на городі перебувала її мати, яка збирала ягоди. Він почав кропити капусту, що викликало невдоволення у матері потерпілої та призвело до словесного конфлікту між ними. В цей час ОСОБА_4 прибігла на город на допомогу свої матері, захищаючи її. Під час конфлікту він штовхнув ОСОБА_4 внаслідок чого вона впала на землю та травмувала руку. Обвинувачений вибачився перед потерпілою, просив суд суворо його не карати та запевнив, що він щиро розкаюється у скоєному і вважає, що вчинив неправильно.
За наведених обставин суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій  ОСОБА_6 , які полягали у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.
Суд враховує, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті та що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження. Водночас судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Сторони кримінального провадження клопотали про розгляд кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Роз`яснивши учасникам провадження положення цієї норми КПК України, зокрема, про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 України за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статей 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. 
Суд враховує, що за ст. 128 КК України є нетяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України. Водночас суд бере до уваги, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, одружений, є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи, ветераном війни, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, зарекомендував себе за місцем проживання з посередньої сторони, громадський порядок не порушує, скарг на його поведінку не надходило.
Обставинами, які пом`якшують покарання згідно з ст. 66 КК України  є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи наведені обставини суд погоджується з думкою прокурора про можливість призначення обвинуваченому  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, оскільки таке покарання буде достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Разом з тим, призначення більш м`яких видів покарань, зокрема, громадських робіт та обмеження є неможливим, оскільки ОСОБА_6 є особою з інвалідністю другої групи, а покарання у виді виправних робіт у зв`язку з тим, що обвинувачений не працює.
Крім того, беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття, відсутність тяжких наслідків вчинених злочинів та обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_6 волі, досудову доповідь органу пробації, в якій міститься висновок про можливість виправлення обвинуваченого без реального позбавлення волі, суд вважає, що перевиховання та виправлення винного можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Отже, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України суд покладає на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Також до початку судового розгляду потерпіла  ОСОБА_4  звернулась з цивільним позовом до  ОСОБА_6 в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути на її користь із обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 12985 грн та моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.
У судовому засіданні потерпіла підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач визнав цивільний позов частково, а саме матеріальну шкоду у розмірі 12985 гривень. В решті вимог цивільного позову  ОСОБА_6  просив відмовити, оскільки не працює та не має коштів для виплати моральної шкоди потерпілій.
Вирішуючи вимоги цивільного позову щодо стягнення матеріальної (майнової) моральної шкоди, повно та всебічно дослідивши докази подані сторонами у їх сукупності, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 2ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частина 5 ст. 128 КПК визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичної особи потерпілому відшкодовується особою, яка завдала шкоду.
Судом встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_4 була заподіяна майнова шкода, яка полягала у витратах на купівлі лікарських засобів та оплати медичних послуг для лікування травми лівої руки, яка була спричинена необережними діями обвинуваченого. Так, понесення зазначеної у позовній заяві майнової шкоди підтверджено долученими до матеріалів справи доказами, а саме касовими чеками на купівлю лікарських засобів та актами замовлених та наданих медичних послуг. Обвинувачений позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди визнав у повному обсязі, а тому позов в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 12985 грн підлягає задоволенню.
Стосовно стягнення з  ОСОБА_6 моральної шкоди суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до п.п.1, 2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно з ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Так, судом встановлено, що внаслідок протиправних винних дій обвинуваченого потерпілій заподіяно необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а саме закритий багатоуламковий перелом променевої кістки лівої руки. Суд вважає, що така травма погіршила якість життя потерпілої, зокрема зменшила її здатність до самообслуговування, роботи, повсякденних активностей
За таких обставин, суд дійшов висновку що потерпілій очевидно була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях в зв`язку з порушенням її працездатності та погіршення якості звичайного життя внаслідок травми. Разом з тим, заподіяння цієї шкоди перебуває у причинному зв`язку з тілесним ушкодженням отриманим внаслідок вчинення  ОСОБА_6  16.07.2024 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України щодо потерпілої.
Беручи до уваги обставини події кримінального правопорушення, моральні страждання потерпілої суд оцінює понесену ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн, і саме такий розмір буде спів розмірним обсягу понесених цим потерпілим моральних страждань та справедливою сатисфакцією за вчинення щодо нього злочину. 
Суд не погоджується з розміром заявленої позивачем шкоди у розмірі 50000 грн, оскільки потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості внаслідок необережності обвинуваченого, які не призвели до каліцтва, у суду немає відомостей щодо тривалого періоду її тимчасової непрацездатності або реабілітації для повернення до звичайного життя.
Отже, виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає необхідним стягнути на користь  ОСОБА_4 з  ОСОБА_6  моральну шкоду у розмірі 40 000 грн, а не 50 000 грн, як просить позивач, а тому цивільний позов слід задовольнити частково.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Майнова шкода завдана кримінальним правопорушенням не відшкодована потерпілому.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 615 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
Звільнити ОСОБА_6 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 12985 (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень та моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорока тисяч) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1