ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/5440/25 пров. № А/857/36047/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів: Бруновської Н.В., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у відкритті провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року, що ухвалив суддя Скільський І.І. у місті Івано-Франківську у справі № 300/5440/25 за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів,

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом про встановлення юридичних фактів, у якому просив суд:
– встановити факт відсутності правонаступника податкової міліції Державної податкової адміністрації України;
– встановити відповідно до додатків 1, 10, 14 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30 серпня 2017 року № 704 станом на 01 січня 2023 року підполковнику податкової міліції у відставці ОСОБА_1 посадовий оклад в розмірі 12020 грн, оклад за спеціальним званням у розмірі 2147,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі № 300/5440/25 за його позовом про встановлення юридичних фактів.
Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції цивільних судів та розглядаються в порядку окремого провадження відповідно до статті 19, пункту 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Суд зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає серед повноважень адміністративного суду можливість встановлення юридичних фактів.
Не погодившись із цією ухвалою суду, її оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/5440/25 та направити справу для продовження розгляду до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Таку позицію апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки внаслідок бездіяльності держави, яка не визначила правонаступника податкової міліції, порушено його право на належне пенсійне забезпечення. Апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості надмірного формалізму в тлумаченні процесуального законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з такого.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , підполковник податкової міліції у відставці, перебуває на пенсії з 01 травня 2002 року та є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення юридичних фактів, а саме: факту відсутності правонаступника податкової міліції ДПА України та встановлення розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції питання про відмову у відкритті провадження, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Водночас, встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині 1 цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині 7 вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що встановлюються в судовому порядку, визначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. 
Згідно із частиною 2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання юрисдикції спорів про встановлення юридичного факту, дійшла висновку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спір, який виник у цій справі, необхідно розглядати в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
Щодо доводів апелянта про порушення його права на доступ до суду та посилань на практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд зазначає, що визначення належної юрисдикції для розгляду справи не є формальною перешкодою у доступі до правосуддя. Позивач не позбавлений права звернутися до суду цивільної юрисдикції із заявою про встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі № 300/5440/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар